Справа № 462/1525/19                                Головуючий у 1 інстанції: Пилип"юк Г.М. 
Провадження № 22-ц/811/1629/20                        Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М. 
Категорія:39

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

                12 жовтня 2021 року                                  м.Львів
Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого – судді Бойко С.М.,
суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В., 
секретаря – Жукровської Х.І., 
з участю: представника позивача – ОСОБА_1 ,
представника відповідача – Тиховського Т.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства «Альфа-Банк» на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 12 березня 2020 року у справі за позовом акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на спадкове іпотечне майно,

                        в с т а н о в и в:
У березні 2019 року акціонерне товариство (далі – АТ) «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», звернувся до суду з позовом, в якому просив: визнати ОСОБА_2 спадкоємцем померлого ОСОБА_3 , яка прийняла в спадщину іпотечне майно – квартиру АДРЕСА_1 за договором іпотеки від 11.12.2007 року; звернути стягнення на спадкове/іпотечне майно, заставлене згідно іпотечного договору від 11.12.2007 року, яке належить ОСОБА_2 , а саме: двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 43,4 кв.м., житловою площею 27,5 кв.м., шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, з початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, для задоволення грошових вимог банку в сумі 193372 грн. 94 коп.
Свої вимоги позивач обгрунтовував тим, що згідно з договором про надання відновлювальної кредитної лінії №610/37-307 від 11.12.2007 року, ПАТ «Укрсоцбанк» надав ОСОБА_4 кредит в межах максимального ліміту заборгованості 95000 грн. зі сплатою процентів за користування кредитними коштами в розмірі 19,34% річних з кінцевим терміном повернення до 11.12.2027 року.
В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, між банком та ОСОБА_3  (іпотекодавцем) було укладено іпотечний договір від 11.12.2007 року, згідно з яким, в іпотеку банку передано двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 43,4 кв.м., житловою площею 27,5 кв.м.
Однак,  ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3  помер, спадщину після його смерті прийняла ОСОБА_2 , про що банк повідомлено Другою Львівською державною нотаріальною конторою, а тому  ОСОБА_2  повинна за рахунок іпотечного майна погасити заборгованість за кредитним договором, яка станом на 07.02.2017 року становить 193372 грн. 94 коп., з яких: заборгованість за кредитом – 75672 грн. 54 коп., заборгованість за процентами – 83578 грн. 58 коп., пеня за несвоєчасне повернення кредиту – 5295 грн. 79 коп., пеня за несвоєчасне повернення процентів – 28826 грн. 03 коп.  
Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 12 березня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.
Рішення суду оскаржив позивач АТ «Альфа-Банк», просить його скасувати з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Апелянт зазначає, що суд не дав належної правової оцінки доводам їхньої сторони та доказам, які є в матеріалах справи, на підтвердження не пропущення кредитором строку на звернення до спадкоємців боржника із вимогою про погашення існуючої заборгованості.
Так, зокрема, наголошує, що матеріалами цивільної справи №462/3960/14-ц, яка витребовувалась судом в ході розгляду справи №462/1525/19, підтверджується, що позивач дізнався про смерть іпотекодавця ОСОБА_3 лише 11.12.2017 року після ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження, у зв`язку з чим банк 27.12.2017 року направив претензію кредитора до Другої Львівської державної нотаріальної контори, відтак, вважає, що апелянт виконав вимоги ЦК України та надіслав претензію до нотаріальної контори у шестимісячний строк із часу коли він дізнався про відкриття спадщини. В свою чергу, нотаріальна контора надала відповідь на претензію кредитора, яку банк отримав 10.01.2018 року, в якій повідомила, що свідоцтво про право на спадщину на квартиру, яка є предметом іпотеки, не видавалось.
Просить врахувати, що відповідач ОСОБА_2 знала про існування заборгованості за кредитним договором та про рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки була відповідачем по справі №462/3960/14-ц, однак, незважаючи на вимоги закону, свідоцтва про право на спадщину на спірну квартиру не отримала, що, на переконання апелянта, свідчить про умисне ухилення від виконання покладених на неї обов`язків. 
Апелянт вважає, що судом не надано належної правової оцінки доказам, що містять відомості про час, коли кредитору стало відомо про смерть іпотекодавця, а також про спосіб пред`явлення вимоги кредитора до Другої Львівської державної нотаріальної контори, а тому суд дійшов помилкового висновку про пропуск позивачем строків, визначених статтею 1281 ЦК України.
Заслухавши пояснення сторони позивача в підтримання апеляційної скарги, заперечення сторони відповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.
Судом встановлено, що 11.12.2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Укрсоцбанк», а правонаступником останнього є АТ «Альфа-Банк»,було укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії №610/37-307 від 11.12.2007 року (а.с.28-34 т.1), з подальшим внесенням до нього змін (а.с.35-44 т.1), за умовами якого, позичальнику  ОСОБА_4 надано кредит в межах максимального ліміту заборгованості 95000 грн. зі сплатою процентів за користування кредитними коштами в розмірі 19,34% річних з кінцевим терміном повернення до 11.12.2027 року.
В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк»та  ОСОБА_3  (іпотекодавцем) було укладено іпотечний договір від 11.12.2007 року із наступними змінами (а.с.20-27 т.1), згідно з яким, в іпотеку банку передано двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 43,4 кв.м., житловою площею 27,5 кв.м., яка належала на праві власності ОСОБА_3 .
Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 11 грудня 2014 року у справі №462/3960/14-ц (а.с.56-57 т.1), в рахунок погашення заборгованості за вказаним вище кредитним договором на загальну суму 141133 грн. 86 коп., станом на 22.05.2014 року, з якої: 82333 грн. 28 коп. – заборгованість за кредитом, 51404 грн. 05 коп. – заборгованість по процентам за користування кредитними коштами, 1099 грн. 27 коп. – пеня за несплату кредиту, 3734 грн. 18 коп. – пеня за несплату процентів, 586 грн. 12 коп. – інфляційні втрати за несплату кредиту, 1976 грн. 96 коп. – інфляційні втрати за несплату процентів, звернуто стягнення на предмет іпотеки – двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 43,4 кв.м, житловою площею 27,5 кв.м, згідно з іпотечним договором №4612 від 11.12.2007 року, що укладений з ОСОБА_3 , шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження з початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.
Вказане рішення суду набрало законної сили і було звернуте до примусового виконання, однак, ІНФОРМАЦІЯ_1 боржник (іпотекодавець) ОСОБА_3 помер (а.с.45 т.1), тому виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №462/3960/14-ц, виданого 29.01.2015 року Залізничним районним судом м. Львова, було закінчене.
Водночас, на виконання рішення Залізничного районного суду м. Львова від 11.12.2014 року у справі №462/3960/14-ц, боржником ОСОБА_4 24.12.2014 року, 06.01.2015 року, 22.12.2016 року, 27.12.2016 року та 30.05.2017 року частково сплачено заборгованість по вказаному кредитному договору на загальну суму 18366 грн.
Отже, не погашеною за рішенням суду залишилась заборгованість на суму 122767 грн. 86 коп.
Вказана обставина визнається сторонами і підтверджується постановою Львівського апеляційного суду від 09 серпня 2021 року у справі №462/2483/17 за позовом АТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Таким чином, на момент смерті іпотекодавця ОСОБА_3 існував борг перед позивачем, за яким він мав зобов`язання в межах вартості іпотечного майна, а тому цей обов`язок по сплаті заборгованості за кредитним договором за рахунок іпотечного майна входить до складу спадщини, яка залишилась після його смерті. 
Отже, вимога позивача про звернення стягнення на іпотечне майно в рахунок погашення заборгованості на суму 193372 грн. 94 коп. не може бути задоволена в повному обсязі, оскільки правових підстав для нарахування процентів та пені після пред`явлення банком вимоги про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором та стягнення такої за рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 11.12.2014 року, в позивача не було, відтак, розмір заборгованості за кредитним договором, на стягнення якої позивач має право в межах заявлених ним вимог у даній справі, становить 122767 грн. 86 коп. 
Що ж стосується законності вимоги позивача про звернення стягнення на іпотечне майно, яке перейшло у спадщину до спадкоємців іпотекодавця ОСОБА_3 , то колегія суддів виходить з наступного.
Частиною першою статті 1220 ЦК України визначено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.
Часом відкриття спадщини є день смерті особи або оголошення її померлою (ч.2 ст.1220 ЦК).
Згідно з ч.1 ст.1221 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.
Статтею 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування одержують спадкоємці за законом, коло яких визначено ст.ст.1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає в день відкриття спадщини.
Статтею 1258 ЦК України визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття.
Згідно зі статтею 1261 ЦК України, до спадкоємців першої черги належать діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
У відповідності до частини першої статті 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (ч.3 ст.1268 ЦК).
Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч.5 ст.1268 ЦК). 
Частиною першою статті 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.
Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто (ч.2 ст.1269 ЦК).
Згідно зі ст.1270 ЦК України, така заява повинна бути подана протягом шестимісячного строку з часу відкриття спадщини.
Частиною першою статті 1272 ЦК України передбачено, що якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.
Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
Відповідно до ч.1 ст.1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, в складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. 
З матеріалів витребуваної судом спадкової справи, заведеної Другою Львівською державною нотаріальною конторою після смерті ОСОБА_3 (а.с.127-155 т.1), встановлено, що із заявою про прийняття спадщини у шестимісячний строк з дня відкриття спадщини після смерті ОСОБА_3 звернулась його дружина – відповідач ОСОБА_2 (а.с.130 т.1), інший спадкоємець першої черги за законом – ОСОБА_4 у шестимісячний строк з дня відкриття спадщини після смерті батька подав нотаріусу заяву про відмову від спадщини на користь матері (а.с.135 т.1).
За заявою ОСОБА_2 , 08.08.2017 року державним нотаріусом Другої Львівської державної нотаріальної контори Шевців О.Г. видано свідоцтво про право на спадщину за законом на грошовий вклад, належний спадкодавцю ОСОБА_3 (а.с.138-140 т.1).
Заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на спірну іпотечну квартиру відповідач ОСОБА_2 нотаріусу не подавала, тому таке свідоцтво їй не видавалось.
Разом з тим, в силу наведених вище норм закону, відповідач ОСОБА_2 прийняла спадщину після смерті свого чоловіка та, навіть, оформила свої спадкові права на частину спадкового майна, тому невиконання нею обов`язку щодо звернення до нотаріуса із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру, яка є предметом іпотеки за вказаним вище іпотечним договором, та відсутність у неї свідоцтва про право на спадщину на це спадкове майно не позбавляє її права на спадщину, тому спірна квартира належить їй, як спадкоємцю, в порядку спадкування після смерті чоловіка ОСОБА_3 . 
Статтею 23 Закону України «Про іпотеку», в редакції, чинній на момент відкриття спадщини після смерті іпотекодавця ОСОБА_3 , передбачено, що у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.
Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.
Якщо право власності на предмет іпотеки переходить до спадкоємця фізичної особи - іпотекодавця, такий спадкоємець не несе відповідальність перед іпотекодержателем за виконання основного зобов`язання, але в разі його порушення боржником він відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки.
Отже, з урахуванням наведених вище норм закону та встановлених обставин справи, вимога позивача до ОСОБА_2 про звернення стягнення на спірну квартиру, як на предмет іпотеки, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором у розмірі 122767 грн. 86 коп., є законною. 
Окрім того, необхідно зазначати, що ОСОБА_2 була відповідачем у названій вище справі №462/3960/14-ц, в якій ухвалено рішення Залізничного районного суду м. Львова від 11 грудня 2014 року, а тому їй було відомо про борг свого чоловіка перед позивачем, однак, вона не повідомляла позивача про відкриття спадщини після смерті свого чоловіка.
27.12.2017 року ПАТ «Укрсоцбанк» подав через Другу Львівську державну нотаріальну контору заяву-претензію до спадкоємців ОСОБА_3 (а.с.141-142 т.1), в якій повідомив про існуючу заборгованість за кредитним договором, забезпечену іпотекою спірного нерухомого майна, та про обов`язок спадкоємців погасити її одноразовим платежем за вказаними реквізитами для сплати боргу.
У своїй вимозі банк зазначив, що про смерть боржника йому стало відомо 11.12.2017 року під час ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження, а тому, подавши вимогу до спадкоємців 27.12.2017 року, банк дотримався порядку пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців, встановленого статтею 1281 ЦК України.
Так, зокрема, за положеннями цієї статті, в редакції, чинній на момент відкриття спадщини після смерті ОСОБА_3 , визначено, що спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги.
Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги (ч.2 ст.1281 ЦК). 
Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги (ч.3 ст.1281 ЦК).
Згідно з ч.4 ст.1281 ЦК України, кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки,встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.
Разом з тим, з огляду на викладені вище мотиви та встановлені обставини справи, підстав для застосування норми частини четвертої статті 1281 ЦК України до спірних правовідносин немає.
Отже, суд першої інстанції не в повній мірі встановив характер спірних правовідносин, не дав належної правової оцінки доказам, на які сторони посилались в обгрунтування своїх вимог та заперечень, не застосував норми матеріального права, які підлягали застосуванню до спірних правовідносин, що призвело до помилкових висновків по суті вирішення спору, а тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.
Відповідно до ст.141 ЦПК України та у зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог позивача, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги в розмірі 4038 грн. 67 коп.
Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.п.3,4, 381, 382, 384 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
апеляційну скаргу акціонерного товариства «Альфа-Банк» задовольнити частково.
Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 12 березня 2020 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким позов акціонерного товариства «Альфа-Банк» задовольнити частково.
Звернути стягнення на квартиру АДРЕСА_1 , яка є предметом іпотеки згідно з іпотечним договором від 11.12.2007 року і належить ОСОБА_2 , яка прийняла спадщину після смерті іпотекодавця ОСОБА_3 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №610/37-307 від 11.12.2007 року в розмірі 122767 гривень 86 копійок, шляхом продажу майна з прилюдних торгів в межах процедури виконавчого провадження, з початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності.
В задоволенні решти вимог відмовити. 
Стягнути з ОСОБА_2 на користь акціонерного товариства «Альфа-Банк» судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги в розмірі 4038 гривень 67 копійок. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. Повний текст постанови складений 22 жовтня 2021 року.

Головуючий                                  С.М. Бойко 

Судді:                                  С.М. Копняк

                А.В. Ніткевич