Номер провадження: 22-ц/813/9359/21 
Номер справи місцевого суду: 497/470/2021
Головуючий у першій інстанції Кодінцева С. В.
Доповідач Сегеда С. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.10.2021 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого                        Сегеди С.М.,
суддів:                                Комлевої О.С.,
Цюри Т.В.,
               
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Болградського районного суду Одеської області від 02 червня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

                                        встановив:
       
24.03.2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 , та уточнивши позовні вимоги, просив суд стягнути на його користь матеріальну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди(далі – ДТП) у розмірі 13 703,37 грн., а також судові витрати у розмірі 917,00 грн. 
В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Audi – 80, державний номер НОМЕР_1 , скоїв наїзд на автомобіль ВАЗ 2107, державний номер НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_2 . Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження.
Постановою Болградського районного суду Одеської області від 23.12.2020 року ОСОБА_1 визнаний винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
31.12.2020 року ПАТ СК «УСК «Княжна Вієнна Іншуранс груп» виплатило ОСОБА_2 страхове відшкодування у розмірі 11 363,23 грн. 
Посилаючись на те, що при відновленні автомобіля ВАЗ 2107, державний номер НОМЕР_2 , сума страхового відшкодування не покриває витрати на відновлювальний ремонт, позивач просив його уточнені позовні вимоги задовольнити. 

У відзиві на позовну заяву відповідач позов не визнав, посилаючись на те, що його цивільна відповідальність була застрахована в ПрАТ «УСК «Княжна Вієнна Іншуранс груп» у розмірі 100 000,00 грн., тому відшкодування витрат, заявлених позивачем, не може бути покладено на відповідача, оскільки фактично існує спір між позивачем та страхувальником відповідача щодо визначення розміру страхового відшкодування.

Рішенням Болградського районного суду Одеської області від 02.06.2021 року позов ОСОБА_2 задоволено. Суд стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 13 703,37 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої ДТП, а також судовий збір у розмірі 908,00 грн.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування рішення Болградського районного суду Одеської області від 02.06.2021 року, та постановлення нового, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. 
У відповідності до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється 29.10.2021 року в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, у зв`язку з чим судове засідання не проводиться.
Згідно приписів ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Враховуючи вищенаведене, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами без повідомлення учасників справи, як малозначна у зв`язку з її незначною складністю (ч. ч. 4, 6 ст. 19, ч. ч. 1, 2, 4 ст. 274 ЦПК України).
Крім того, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).        
Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
У зв`язку з цим, датою ухвалення цього судового рішення є  29.10.2021 року.

Крім того, колегія суддів зазначає, що із врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 14, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило збільшення строку розгляду справи по незалежним від суду причинам.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Audi – 80, державний номер НОМЕР_1 , скоїв наїзд на автомобіль ВАЗ 2107, 1984 року випуску, державний номер НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_2 . Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження.
Постановою Болградського районного суду Одеської області від 23.12.2020 року ОСОБА_1 визнаний винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с.9-10). 
Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля Audi-80, державний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_1 , на момент вчинення ДТП була застрахована у ПрАТ «УСК «Княжна Вієнна Іншуранс Груп», що підтверджується полісом ЕР-194941798 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 06.03.2020 року, ліміт відповідальності за заподіяну майнову шкоду був встановлений у розмірі 130 000 грн. (а.с. 64).
31.12.2020 року між ПрАТ «УСК «Княжна Вієнна Іншуранс Груп» та ОСОБА_2 узгоджено розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування у розмірі 11 363,23 грн.(а.с. 23).
08.01.2021 року ПАТ СК «УСК «Княжна Вієнна Іншуранс груп» виплатило ОСОБА_2 страхове відшкодування у розмірі 11 363,23 грн.
Відповідно до ремонтної калькуляції №20-0377554від 31.12.2020 року вартість ремонту автомобіля ОСОБА_2 склала 13 963,23 грн. (з врахуванням зношення запчастин 70%) –а.с. 26.
Вартість відновлюваного ремонту автомобіля ВАЗ 2107, 1984 року випуску, державний номер НОМЕР_2 , склала 25 066,60 грн. (а.с. 11-16).

Частиною першою статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно з ч.ч. 1,2  ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п. 1 ч. 1ст. ст. 1188 ЦК України).
Відповідно до ч. 3 ст. 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.
Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Отже, відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.
Статтями 28, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП.
При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.
Для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).
Ухвалюючи судове рішення, суд послався на постанову Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15,в якій зроблено висновок про те, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).
Встановивши, що вартість майнового збитку, завданого ОСОБА_2 пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, перевищує стягнутий на користь позивача розмір страхового відшкодування, суд першої інстанцій дійшов висновку про те, що з відповідача, як винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром завданих збитків та стягнутим страховим відшкодуванням.
Аналогічна позиція була викладена і в постанові Верховного Суду України від 23 грудня 2015 року у справі № 6-2587цс15.

Однак, з таким висновком суду погодитись не можна, виходячи з наступного.

Так, судом не було враховано, що у відповідності до Постанови Великої Палати Верховного Суду від 08.07.2018 року, справа № 755/18006/15-ц, провадження № 14-176 цс 18, Велика Палата зазначила, що відповідно до ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.
За змістом ст. 5 вищевказаного Закону об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.
Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
Таким чином, Велика Палата Верховного Суду вважає, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
Тобто, уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. 
З огляду на вказане, Велика Палата Верховного Суду погоджується з доводами відповідача, який заперечував проти відшкодування вже виплаченого позивачем потерпілій страхового відшкодування, оскільки вважав, що саме на третю особу як страховика відповідача покладений відповідний обов`язок у межах суми страхового відшкодування.

Відтак, Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку, сформульованого Верховним Судом України у постанові від 23 грудня 2015 року у справі № 6-2587цс15, відповідно до якого страховик, який виплатив страхове відшкодування, має право самостійно обирати спосіб захисту свого порушеного права, зокрема, право вимоги до винної особи про стягнення коштів у розмірі виплаченого страховиком відшкодування.

Проте, як вбачається з матеріалів справи страховик, яким в даному випадку є ПрАТ «УСК «Княжна Вієнна Іншуранс Груп», не залучений до участі у справі, а тому вирішення питання про відшкодування шкоди, є неможливим без залучення вказаної особи до участі у справі, враховуючи, що ліміт відповідальності відповідача ОСОБА_1 встановлений у розмірі 130 000 грн, що підтверджується відповідним Полісом № ЕР-194941798 від 06.03.2020 року (а.с.64).

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги надав суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти позовних вимог, оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги. 

У відповідності до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
При цьому, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване судове рішення не відповідає зазначеним вимогам, доводи апеляційної скарги його спростовують, оскільки рішення ухвалено не у відповідності до вимог процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід задовольнити частково, оскаржуване рішення суду скасувати і прийняти постанову, якою в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 відмовити.
Часткове задоволення полягає у тому, що незважаючи на те, що основні вимоги заявника апеляційної скарги підлягають задоволенню, а оскаржуване судове рішення – скасуванню, колегія суддів не всі доводи апеляційної скарги приймає до уваги.

Крім того, у відповідності до вимог, передбачених ст. 141 ЦПК України апеляційний суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги в сумі 1362 грн.

Також слід зазначити, що оскільки зазначена справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною, то у відповідності до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України постанова в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 141, 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, п.4 ч.1 ст. 376, ст.ст. 381 – 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд
                                 постановив:        

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Болградського районного суду Одеської області від 02 червня 2021 року скасувати.
Прийняти постанову, якою в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_4 , судовий збір у сумі 1362 грн. (одну тисячу триста шістдесят дві гривні).

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбаченихп.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Судді Одеського апеляційного суду:                                С.М. Сегеда        

О.С. Комлева 

Т.В. Цюра