П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

16 грудня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 400/5602/21	
Головуючий в 1 інстанції: Устинов І. А.
                            
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого           судді                     -            Джабурія О.В.
суддів                                          -            Вербицької Н.В.
 -            Кравченка К.В.
          розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною  скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2021 року по справі за позовом  ОСОБА_1 до   Адміністрації Державної прикордонної служби України про визнання дій неправомірними, зобов`язання вчинити певні дії, - 
ВСТАНОВИВ:

До Миколаївського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява 16.07.2021 року ОСОБА_1 до Адміністрації Державної Прикордонної Служби України з вимогами:
- визнати неправомірними дії Адміністрації Державної прикордонної служби України щодо незарахування ОСОБА_1 в наказі №471-ОС від 15 серпня 2019 року про виключення із списків особового складу до календарної вислуги років (22 роки 11 місяців 20 днів) на пільгових умовах період служби на території колишньої Республіки Югославії у складі Миротворчих Сил ООН з 26.09.1997 року по 19.05.1998 року з розрахунку - один місяць за три місяці;
- зобов`язати Адміністрацію Державної прикордонної служби України обчислити ОСОБА_1 вислугу років з урахуванням вимог Закону України від 9 квітня 1992 року № 2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» та постанови Кабінету Міністрів України від 21 січня 1993 року №30 «Про пільги щодо обчислення вислуги років військовослужбовцям Збройних Сил України, які брали участь в операціях Миротворчих Сил ООН» та внести зміни до наказу №471-ОС від 15 серпня 2019 року про виключення із списків особового складу ОСОБА_1 з урахуванням до календарної вислуги років період служби на території колишньої Республіки Югославії у складі Миротворчих Сил ООН з 26.09.1997 року по 19.05.1998 року - один місяць за три місяці;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 оформити та подати необхідні документи до органів Пенсійного фонду для призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до статті 12 Закону України від 9 квітня 1992 року № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб»;
- стягнути з Адміністрації Державної прикордонної служби України на користь ОСОБА_1 5000,00 грн. (п`ять тисяч гривень) понесених витрат на правничу допомогу.
Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 06 жовтня 2021 року залишено позов ОСОБА_1 без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позову, визначених ухвалою суду, а саме надати: заяву про поновлення строку звернення до суду з адміністративним позовом та докази поважності причин його пропуску; уточнену позовну заяву, в якій викласти позовні вимоги згідно предмету спору.
На виконання ухвали Миколаївського окружного адміністративного суду від 06 жовтня 2021 року, представником позивача надано до суду заяву про усунення недоліків позову з додатками. До такої заяви представник додав уточнений позов, в якому виклав позовні вимоги в новій редакції та додав заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду.
В заяві про поновлення пропущеного строку звернення до суду представник позивача не заперечував, що строк звернення позивача до суду з даним позовом є пропущеним, проте з поважних причин. Станом на 07 жовтня 2021 року позивачем так й не отриман від відповідача детального розрахунку вислуги років на день звільнення зі служби. Звертаючись до Каланчацького районного центру комплектування та соціальної підтримки МОУ, до Херсонського прикордонного загону ДПС України з запитами про надання детального розрахунку вислуги років ОСОБА_1 , ні позивач, ні його представник не отримував  відповіді на такі запити. Метою звернення позивача до суду з даним позовом є реалізація у майбутньому права особи на її соціальний захист.

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 до Адміністрації Державної Прикордонної Служби України - залишено без розгляду.
Не погодившись з вищезазначеною ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Апелянт просить скасувати ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2021 року, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Відповідно до вимог ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. 

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. 
Вимогами ч.1 ст.2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до вимог ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційна, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з вимогами ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.
Частинами 1,2 ст.122 КАС України визначено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до вимог ч.5 ст.122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
Інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
За загальним правилом, перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.
Поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулася із адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.
Питання поважності причин пропуску строку звернення до суду є оціночним та залежить від доказів, якими підтверджуються обставини та підстави такого пропуску.
Причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.
З огляду на наведене, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, мають зв`язок дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.
Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом.
Слід зазначити, що встановлений ст.122 КАС України строк звернення до суду обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
З урахуванням вищевикладеного, чинне законодавство встановленими строками обмежує звернення до суду за захистом своїх прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків має на меті досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.
Згідно з вимогами ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.
У справі «Белле проти Франції» Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Як встановлено судом першої інстанції, 30.05.2020 року позивачу вже було відомо про наказ від 15.08.2019 року №471-ОС, що підтверджується матеріалами справи, а саме: копією договору від 30.05.2020 року за №9/2020 про надання правничої (правової) допомоги; адміністративним позовом про визнання неправомірними дій та зобов`язання вчинити дії, який 05.07.2021 року підписаний адвокатом Дмитренком В.В.; копією наказу начальника 79 прикордонного загону Азово-Чорноморського регіонального управління Державної прикордонної служби України від 15.08.2019 року № 471-ОС (а.с.1-10). 
Крім того, позивач, посилаючись в заяві про поновлення строку звернення до суду, на п.289 Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, затвердженого указом Президента України від 29.12.2009 року №1115/2009, не заперечує, що ознайомився із вказаним наказом, проте, разом з наказом не отримав детального розрахунку вислуги років. 
Таким чином, предметом адміністративного позову ОСОБА_2 є фактично оскарження наказу начальника НОМЕР_1 прикордонного загону Азово-Чорноморського регіонального управління Державної прикордонної служби України від 15.08.2019 року №471-ОС, яким його виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення в частині внесення до нього змін, решта позовних вимог є похідними.
Разом з тим, до адвоката за правовою допомогою позивач звернувся в травні 2020 року та надав відповідні документи, зокрема й витяг з вказаного наказу № 471-ОС, а до суду першої інстанції подав адміністративний позов лише 16 липня 2021 року. 
Колегія суддів наголошує, що процесуальне законодавство пов`язує початок перебігу строку на звернення до адміністративного суду з моментом, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. 
З огляду на наведене, вбачається, що під час звернення до адвоката за правовою допомогою, позивач розумів, що його права вже є порушеними під час звільнення зі служби в 2019 році. 
На думку колегії суддів, звернення адвоката в 2021 році із запитом про надання детального розрахунку вислуги років з метою реалізації права на соціальний захист, не може слугувати початком перебігу строку, з якого позивач дізнався про порушення своїх прав. 
Колегія суддів зазначає, що доводи ОСОБА_2 не підтверджені належними і допустимими доказами, зокрема, не вказано поважні причини пропуску звернення до суду, що є об`єктивно непереборними та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. 
За таких обставин, обґрунтування причин поважності пропуску строку звернення до адміністративного суду, вказані в заяві позивача про поновлення строків, не приймаються судом в якості поважності причин пропущеного строку, оскільки не зазначено обставин із наданням відповідних доказів неможливості звернення до суду з даним позовом.                         
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 308; 311; 315; 316; 321; 322; 325 КАС України, суд апеляційної інстанції, – 

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2021 року – без змін. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення з підстав, передбачених статтею 328 КАС України.

Головуючий суддя 	 	Джабурія О.В.	
Судді	    	Кравченко К.В.    Вербицька Н. В.