ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 536/1818/20  Номер провадження 22-ц/814/2308/21	Головуючий у 1-й інстанції Даніліна Ж. О.  Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2021 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
Головуючого судді Бутенко С. Б.
Суддів Карпушина Г. Л., Прядкіної О. В. 
розглянув в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонергого товариства «Універсал Банк»
на рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 11 серпня 2021 року у складі судді Даніліної Ж. О.
у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 
в с т а н о в и в:
В грудні 2020 року представник АТ «Універсал Банк» звернувся до суду з вказаним позовом та, посилаючись на невиконання позичальником ОСОБА_1 умов кредитного договору про надання банківських послуг «Monobank» від 30 листопада 2017 року, просив стягнути з останнього заборгованість станом на 30 вересня 2020 року в сумі 89 809,43 грн, яка складається із 89 809,43 грн загального залишку заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту), а також судові витрати в сумі 2 102 грн.
Позов мотивовано тим, що в жовтні 2017 року банк запустив новий проект monobank, в рамках якого відкриваються поточні рахунки клієнтам (фізичним особам), спеціальним платіжним засобом яких є платіжні картки monobank. Після перевірки кредитної історії на платіжних картках monobank за заявою клієнтів встановлюється кредитний ліміт. Особливістю цього проекту є те, що банківське обслуговування здійснюється дистанційно, без відділень. Попередня ідентифікація відбувається за допомогою завантаження копії паспорта та РНОКПП в мобільний додаток, а видача платіжної картки після верифікації фізичної особи здійснюється або у точці видачі, або спеціалістом банку, що виїжджає за адресою, зазначеною клієнтом. Разом із встановленням на платіжній картці кредитного ліміту надається послуга переведення витрати у розстрочку. За рахунок здійснення зазначеної операції стає доступним попередньо використаний кредитний ліміт. Умови обслуговування рахунків фізичної особи в акціонерному товаристві «Універсал Банк» опубліковані на офіційному сайті банку та постійно доступні для ознайомлення за посиланням https://www.monobank.ua/terms.
30 листопада 2017 року ОСОБА_1 звернувся до банку з метою отримання банківських послуг та підписав анкету-заяву до Договору про надання банківських послуг від 30.11.2017. Положеннями анкети-заяви визначено, що анкета-заява разом з умовами, тарифами, таблицею обчислення вартості кредиту та паспортом споживчого кредиту складає договір про надання банківських послуг.
Відповідач підтвердив своїм підписом, що ознайомився та отримав примірники у мобільному додатку вказаних документів, що складають договір, та зобов`язався виконувати його умови. На підставі укладеного договору відповідач отримав кредит у розмірі 60 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка.
АТ «Універсал Банк» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме: надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту, однак відповідач всупереч чинному законодавству та умовам договору, належним чином покладені на нього обов`язки перед банком не виконав, порушив умови кредитного договору і має прострочену заборгованість за наданим кредитом.
Рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 11 серпня 2021 року у задоволенні позовних вимог АТ «Універсал Банк» відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що банком не доведено факт видачі банком відповідачу кредитної картки, її номеру, строку її дії, розміру наданого банком кредитного ліміту, зарахування на картку кредиту в розмірі 60 000 грн, а також факт використання відповідачем кредитних коштів.
Не погодившись з вказаним рішенням, представник АТ «Універсал Банк» подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги АТ «Універсал Банк» задовольнити в повному обсязі.
Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що між сторонами було погоджено у визначеній законом формі істотні умови договору, адже боржник підписуючи додану до позову Анкету-заяву до Договору надання банківських послуг та Умови обслуговування рахунків фізичної особи розумів, погодився та був ознайомлений з Умовами та Тарифами, на підтвердження чого Банком було надана відповідні докази.
Вказує, що невиконання боржником умов договору, на які він погодився і ознайомився з ними в Анкеті-заяві та непогашення в повному обсязі заборгованості перед банком матиме наслідком порушення фундаментального положення Цивільного права України про обов`язковість договору.
Зазначає, що укладення між Боржником та Банком договору про надання кредиту в електронній формі, відповідає положенням Закону України «Про електронну комерцію», а відсутність підпису боржника на паперовому екземплярі Умов обслуговування рахунків в АТ «Універсал Банк», Тарифів за карткою Monobank, Таблиці обчислення вартості кредиту та Паспорті споживчого кредиту «Карта monobank» не свідчить про неукладеність договору про споживчий кредит.
Крім того, боржник висловив свою згоду з вказаними документами в електронному вигляді у мобільному застосунку «monobank» шляхом застосування клієнтом та Банком електронного цифрового підпису.
Виконаний Банком розрахунок заборгованості є належним доказом, який підтверджує розмір заборгованості за кредитним договором, адже містить детальний розпис нарахованої заборгованості, дати здійснення платежів боржником, кількість днів, на які нарахована заборгованість, залишок заборгованості за тілом кредиту, дати нарахування складових загальної заборгованості за кредитом.
Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.
Колегія суддів Полтавського апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги.
Частиною третьою статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
Згідно частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (частина перша статті 369 ЦПК України). Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи (частина 13 статті 7 ЦПК України). 
Повноваження суду апеляційної інстанції визначено статтею 374 ЦПК України, згідно пункту 2 частини першої якої за результатами розгляду апеляційної скарги апеляційний суд має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення згідно частини першої статті 376 ЦПК України є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. 
По справі встановлено, що 30 листопада 2017 року між ОСОБА_1 та АТ «Універсал Банк» укладено кредитний договір шляхом підписання анкети-заяви до договору про надання банківських послуг (monobank), відповідно до умов якого АТ «Універсал Банк» відкрив  ОСОБА_1 поточний рахунок у гривні та надав кредит у вигляді відновлювального кредитного ліміту на картковий рахунок, встановленого у розмірі 60 000 грн. 
Факт укладення між сторонами кредитного договору підтверджується доданими до позовної заяви Анкетою-заявою до Договору про надання банківських послуг від 30.11.2017 та витягом з Умов обслуговування рахунків фізичної особи, затверджених рішенням Правління ПАТ «Універсал Банк» протокол № 33 від 27.09.2017, та паспортом споживчого кредиту «Картка monobank», які містять підпис позичальника та свідчать про погодження сторонами істотних умов кредитування, у тому числі реальної річної процентної ставки та загальної вартості кредиту для споживача.
У анкеті-заяві позичальника зазначено, що  ОСОБА_1 проставлянням власноручного підпису підтвердив, що ця анкета-заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту, з якими він ознайомився, погодився та отримав у мобільному додатку, складають договір про надання банківських послуг, укладення якого він підтвердив та зобов`язався виконувати його умови. 
Також у анкеті-заяві від 30.11.2017 ОСОБА_1 засвідчив генерацію ключової пари з особистим ключем та відповідним йому відкритим ключем, що буде використовуватися для накладення електронного цифрового підпису у мобільному додатку з метою засвідчення його дій згідно з Договором та є рівнозначним аналогом його власноручного підпису.
Як вбачається з довідки про рух коштів по картці клієнта ОСОБА_1 від 10.09.2021, з 01.12.2017 відповідач користувався кредитними коштами, здійснюючи перерахування на інші платіжні картки, знімаючи готівку в банкоматах, розраховуючись кредитною карткою через мобільний застосунок «Monobank», частково погашав кредит, поповнюючи картку через термінали ТАСКОМБАНК, ПриватБанк, ІВОХ, каси А-Банку та ТАКСОМБАНКу, що свідчить про визнання ним кредитного зобов`язання. 
Станом на 30.09.2020 прострочення зобов`язання відповідача із сплати щомісячного мінімального платежу за договором сягнуло понад 90 днів, у зв`язку з чим, на підставі положення підпункту 5.16. пункту 5 Розділу II Умов відбулося істотне порушення клієнтом зобов`язань, вся заборгованість за кредитом стала простроченою.
Банк 30.09.2020 направив повідомлення «пуш» про істотне порушення умов договору та про необхідність погасити суму заборгованості, проте своїх зобов`язань з повернення кредиту та сплати процентів відповідач не виконав.
У зв`язку із порушенням  ОСОБА_1 взятих на себе кредитних зобов`язань, станом на 30.09.2020 заборгованість складає 89 809,43 грн, яка становить загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту), у тому числі списаних за рахунок кредитних коштів процентів за користування кредитом відповідно до наданого позичальником у анкеті-заяві від 30.11.2017 права кредитору здійснювати договірне списання коштів за кредитом з усіх його рахунків, відкритих у АТ «Універсал Банк» без додаткових розпоряджень для погашення будь-яких грошових зобов`язань перед банком, що випливають з умов Договору та/або будь-якого іншого договору.
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову АТ «Універсал Банк», суд першої інстанції вказаного не врахував та дійшов помилкових висновків про недоведеність заявлених позовних вимог. 
Статтями 526, 530 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.
Відповідно до частини другої статті 509, пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення зобов`язань є договори та інші правочини.
Згідно статей 626, 627 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. 
Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір (оферту), відповіді про прийняття цієї пропозиції (акцепту), яка має бути повною і безумовною (статті 640-642 ЦК України).
За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (статті 1054, 1055 ЦК України).
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Положеннями статті 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
Такий правовий висновок зроблено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 та Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 191/5077/16-ц. 
На доведення факту укладення кредитного договору позивачем надано суду копію анкети-заяви до Договору про надання банківських послуг від 30.11.2017, яка містить власноручні підписи представника банку та позичальника ОСОБА_1 зі світлокопіями його паспорту та ІПН, а також печатку Monobank ПАТ «Універсал Банк», та витяг з підписаних сторонами шляхом накладення електронного цифрового підпису Умов обслуговування рахунків фізичної особи, затверджених рішенням Правління ПАТ «Універсал Банк» протокол № 33 від 27.09.2017, з додатками у виді тарифів банку та паспорту споживчого кредиту «Картка monobank», що свідчить про дотримання сторонами письмової форми кредитного договору.
Згідно абзацу другого частини другої статті 639 ЦК України договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Закон України від 03.09.2015 року № 675-VIII «Про електронну комерцію», що діяв на час укладення між сторонами кредитного договору, визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.
У статті 3 цього Закону зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до частини третьої статті 11 цього Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (частина п`ята статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно частини шостої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилами частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Такі ж висновки щодо правомірності укладання сторонами кредитного договору в електронній формі та його відповідність вимогам закону, в тому числі Закону України «Про електронну комерцію», містять постанови Верховного Суду від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 та від 10 червня 2021 року у справі № 234/7159/20.
Вирішуючи справу, суд першої інстанції не застосував вказаних норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, та за наявності невиконаного відповідачем зобов`язання за кредитним договором, правомірність якого в установленому порядку не спростована, необґрунтовано відмовив у задоволенні позову банку за недоведеністю. 
По справі встановлено, що кредит відповідачеві надано шляхом встановлення поновлювального кредитного ліміту на картковий рахунок, факт використання кредитних коштів позичальником доводиться інформацією про рух коштів по картці з 01.12.2017 по 05.08.2020, даний договір відповідачем в установленому порядку не оспорений, отже, зобов`язання, що виникли за таким договором підлягають виконанню. 
Розмір заборгованості за кредитом доведено наявними у справі письмовими доказами та відповідачем не спростовано. 
З огляду на викладене, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції та ухвалення у справі нового судового рішення про задоволення позовних вимог АТ «Універсал Банк» у повному обсязі. 
Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
За подання позовної заяви АТ «Універсал Банк» було сплачено судовий збір у розмірі 2 102 грн, за подання апеляційної скарги на рішення суду - 3 153 грн, що підтверджується платіжними дорученнями № CF_5305 від 01 грудня 2020 року та № CF_19503 від 26 серпня 2021 року та випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України. 
Понесені позивачем судові витрати по справі загальною сумою 5 255 грн на підстав частини першої статті 141 ЦПК України покладаються апеляційним судом на відповідача.
Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Універсал Банк» - задовольнити.
Рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 11 серпня 2021 року - скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення.
Позов Акціонерного товариства «Універсал Банк» до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» заборгованість за договором про надання банківських послуг «Monobank» від 30.11.2017 в розмірі 89 809,43 грн та понесені судові витраті зі сплати судового збору в сумі 5 255 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках, встановлених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя                                                        С. Б. Бутенко

Судді                                                                        Г. Л. Карпушин

               О. В. Прядкіна