Єдиний унікальний номер 219/872/2014-ц 
Номер провадження 22-ц/804/2721/21        

Номер провадження 22-ц/804/2721/21                     

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

06 грудня 2021 року                                    Донецький апеляційний суд в складі колегії:
                                                                      судді-доповідача: Новікової Г.В. 
                                                                      суддів: Кішкіної І.В., Никифоряка Л.П.,

розглянувши у письмовому провадженні без виклику сторін в м. Бахмуті апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 07 травня 2021 року (ухваленого під головуванням судді Дубовик Р.Є. у м. Бахмут  Донецької області) у цивільній справі №219/872/2014-ц за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами,-

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів») звернулося до суду  із зазначеним вище позовом, який обґрунтовувало тим, що між ПАТ «Платинум Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитні договори № 76/4744SFPR7 від 24 листопада 2011 року на суму 9637,79 грн. на строк дії до 27 березня 2012 року;  та № 335/3115CLPS2 від 21 липня 2011 року на суму 5541,40 грн. на строк дії до 24 квітня 2012 року. 
Між ПАТ «Платинум Банк» та ТОВ «ФК «Бізнесфінанс» укладено договір про відступлення права вимоги, за яким право вимоги за вищезазначеними кредитними договорами відступлене на користь ТОВ «ФК «Бізнесфінанс». 08 жовтня 2012 року між ТОВ «ФК «Бізнесфінанс» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 2, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Бізнесфінанс» відступило позивачу право вимоги від відповідача коштів (включаючи проценти, комісію, штрафні санкції та інші платежі), право на одержання яких належить ТОВ «ФК «Бізнесфінанс», а позивач набув право вимоги грошових коштів від відповідача.  Про   відступлення права вимоги ТОВ «ФК «Бізнесфінанс» повідомило відповідача у відповідності до умов договору листом.
Всупереч умовам кредитних договорів, незважаючи на повідомлення, відповідач лише частково виконав своє зобов`язання. Після відступлення ТОВ «ФК «Бізнесфінанс» позивачу права грошової вимоги до відповідача останній здійснив погашення кредитної заборгованості не до кінця, а сплатив за кредитним договором № 76/4744SFPR7 від 24 листопада 2011 року суму у розмірі 400 грн., зробивши наступні платежі: 20 лютого 2013 року – 100 грн., 17 квітня 2013 року – 100 грн., 30 травня 2013 року – 100 грн., 01 липня 2013 року – 100 грн., а також за кредитним договором № 335/3115CLPS2 від 21 липня 2011 року у розмірі 300 грн., зробивши наступні платежі: 20 лютого 2013 року – 100 грн., 30 травня 2013 року – 100 грн., 01 липня 2013 року – 100 грн.
Таким чином, ОСОБА_1 у результаті не виконання кредитних договорів  має суму заборгованості за кредитним договором № 76/4744SFPR7 від 24 листопада 2011 року у розмірі 10941,47 грн. та за кредитним договором № 335/3115CLPS2 від 21 липня 2011 року у розмірі 4757,17 грн., а всього на загальну суму 15698,64 грн., яку позивач просив стягнути з неї, разом із понесеними судовими витратами.
Заочним рішенням Артемівського міськрайонного суду від 14 березня 2014 року позовні вимоги  було задоволено в повному обсязі та стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за кредитними договорами від 24 листопада 2011 року та від 21 липня 2011 року у загальному розмірі 15698,64 грн. та судовий збір у розмірі 243,60 грн.
Ухвалою Артемівського міськрайонного суду від 20 травня 2021 року за заявою представника відповідача заочне рішення від 14.03.2014 року скасовано та відкликано виконавчі листи  у цивільній справі №219/872/14-ц.
     Рішенням Артемівського міськрайонного суду від 07 травня 2021 року у задоволенні позовних вимог  відмовлено.
В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.   
В обґрунтування посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також  ухвалення оскаржуваного рішення без повного та всебічного з`ясування обставин, які мають значення для справи та не відповідність його висновків обставинам цієї справи . 
Вважає, що ним за допомогою належних та допустимих доказів підтверджено факт набуття прав вимоги до ОСОБА_1 за кредитними договорами від 24 листопада та 21 липня 2011 року. Зокрема зазначає, що в нього не було можливості надати договір про відступлення права вимоги, укладений між ПАТ «Платинум Банк» та ТОВ «ФК «Бізнесфінанс» у зв`язку із їх відмовою надати позивачу такий договір через комерційну таємницю та персональні дані боржників права вимоги за якими не відступались. Однак матеріали справи містять надану ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» копію договору факторингу №2 від 08.10.2020 року, згідно із п.2.1 якого ТОВ ФК «Бізнесфінанс» має право відступлення кожного права вимоги до боржників третім особам в тому числі фактору. Тому, позивач не заперечував проти залучення у справі  як третіх осіб які не заявляють самостійних вимог ПАТ «Платинум Банк» та ТОВ «ФК «Бізнесфінанс» для витребування в них необхідних доказів, які на думку суду першої інстанції були необхідні для підтвердження можливості переуступки права вимоги позивачу щодо боргу ОСОБА_1 ..
Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.
Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.
Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Згідно із ч. 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.
У ч.1 ст. 369 ЦПК України зазначено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Зважаючи, що по даній справі ціна позову становить 15698,64,11 грн., тобто менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб і справа не відноситься до справи, яка не підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін. 
Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги відповідно до статті 367 ЦПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга  підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із їх необґрунтованості, оскільки за загальним правилом наступне відступлення фактором права грошової вимоги третій особі не допускається, а позивачем не надано договору про відступлення права вимоги № 20120726-Г від 26 липня 2012 року, укладеного між ПАТ «Платинум Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Бізнесфінанс», з якого можливо було б встановити, чи допускалося у договорі наступне відступлення права грошової вимоги від ТОВ «Фінансова компанія «Бізнесфінанс» до третьої особи, зокрема, до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів».
Проте такий висновок не відповідає встановленим обставинам та нормам матеріального та процесуального права.
     Судом першої інстанції встановлено, що між ПАТ «Платинум Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитні договори:  № 76/4744SFPR7 від 24 листопада 2011 року на суму 9637,79 грн. на строк дії до 21.03.2013 року та № 335/3115CLPS2 від 21 липня 2011 року на суму 5541,40 грн. на строк дії до 24.11.2014 року, (а.с.7-8, 19-20), що не оспорюється сторонами.
  26 липня 2012 року ПАТ «Платинум Банк» надіслало на адресу ОСОБА_1 повідомлення про те, що на підставі договору про відступлення права вимоги № 20120726-Г від 26 липня 2012 року, укладеного між ПАТ «Платинум Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Бізнесфінанс», право вимоги щодо її заборгованості відступлене на користь ТОВ «ФК «Бізнесфінанс»,що підтверджується копією листа ПАТ «Платинум Банк» (а.с. 16).  
08 жовтня 2012 року між ТОВ «ФК «Бізнесфінанс» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 2, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Бізнесфінанс» відступило позивачу право вимоги від відповідача коштів (включаючи проценти, комісію, штрафні санкції та інші платежі), право на одержання яких належить ТОВ «ФК «Бізнесфінанс», а позивач набув право вимоги грошових коштів від відповідача (а.с. 33-35).      
Згідно з долученої позивачем копії повідомлення від 16 жовтня 2012 року № 000646281, ТОВ «ФК «Бізнесфінанс» направило на адресу ОСОБА_1 повідомлення про відступлення права вимоги до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за вищезазначеними кредитними договорами (а.с. 17).  
Крім того, відповідно до копії повідомлення від 16 жовтня 2012 року № 000646281-1,   ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» на адресу відповідача ОСОБА_1 було направлено повідомлення про зміну умов кредитних договорів, включення її персональних даних до бази персональних даних та вимогу про погашення загальної суми боргу у розмірі 11341,47 грн. (а.с. 18).  
Відповідно до виписки з реєстру боржників від 08 жовтня 2012 року та реєстру заборгованостей, який є додатком № 1 до договору факторингу № 2 від 08 жовтня 2012 року, позивач ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набув право грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором № 76/4744SFPR7 від 24 листопада 2011 року у розмірі 11341,47 грн., з яких: 8830,79 грн. – заборгованість за тілом кредиту; 1382 грн. – заборгованість за процентами за користування кредитом; 0 грн. – заборгованість за комісією за управління кредитом; 1128,68 грн. – пеня за порушення графіку погашення заборгованості; а також за кредитним договором № 335/3115CLPS2 від 21 липня 2011 року у розмірі 5057,17 грн., з яких: 3701,71 грн. – заборгованість за тілом кредиту; 604,40 грн. – заборгованість за процентами за користування кредитом; 0 грн. – заборгованість за комісією за управління кредитом; 751,06 грн. – пеня за порушення графіку погашення заборгованості (а.с. 6, 109-112).
Відповідно до довідок позивача від 15 травня 2019 року № ФК/171, ФК/172, станом на 21 вересня 2018 року загальна сума прийнятих від платника ОСОБА_1 платежів за період з 23 травня 2016 року по 21 вересня 2018 року становить: за кредитним договором № 76/4744SFPR7 від 24 листопада 2011 року у розмірі 3403,76 грн. та за кредитним договором № 335/3115CLPS2 від 21 липня 2011 року у розмірі 3403,70 грн. (а.с. 71-74).
Листом № 611 від 18 липня 2013 року ТОВ «ФК «Бізнесфінанс» повідомило ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», що всі права вимоги, які були відступлені до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», на підставі наступних договорів: 1) договір факторипнгу № 2 від 08 жовтня 2012 року; 2) договір факторипну № 3 від 15 жовтня 2012 року; 3) договір факторингу № 20130618 від 18 червня 2013 року. А ТОВ «ФК «Бізнесфінанс» отримало від ПАТ «Платинум Банк» на підставі наступних договорів: 1) договір про відступлення права вимоги № 20120529-Г від 29 травня 2012 року; 2) договір про відступлення права вимоги № 20120530-Г від 30 травня 2012 року; 3) договір про відступлення права вимоги № 20120619-Г від 19 червня 2012 року; 4) договір про відступлення права вимоги № 20120726-Г від 26 липня 2012 року; 5) договір про відступлення права вимоги № 20120926-Г від 26 вересня 2012 року; 6) договір про відступлення права вимоги № 20121128-Г від 28 листопада 2012 року. Також повідомлено, що надання ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» копій вищезазначених договорів про відступлення права вимоги, укладених між ПАТ «Платинум Банк» та ТОВ «ФК «Бізнесфінанс», є неможливим, оскільки інформація, яка знаходиться у договорах, є комерційною таємницею ПАТ «Платинум Банк» та ТОВ «ФК «Бізнесфінанс», яка не відноситься до діяльності ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», а також персональні дані боржників, права вимоги за якими не відступалися до позивача (т.1 а.с. 75, 104).
Також позивачем долучено до матеріалів справи витяг з додатку № 1 до листа № 611 від 18 липня 2013 року, згідно з яким ОСОБА_1 значиться за № 14963 (кредитний договір № 335/3115CLPS2 від 21 липня 2011 року, договір про відступлення права вимоги № 20120726-Г від 26 липня 2012 року) та за № 15112 (кредитний договір № 76/4744SFPR7 від 24 листопада 2011 року, договір про відступлення права вимоги № 20120726-Г від 26 липня 2012 року) (т.1 а.с. 105-108, 213).
Згідно зі статтею 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.       
Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Сторонами в зобов`язанні є боржник і кредитор (частина перша статті 510 ЦК України).
Законодавство також передбачає порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) в зобов`язанні.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.
За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлено договором або законом.
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України).
    Відповідно до ч. 2 ст. 516 ЦК України, якщо боржник не був письмово повідомлений про зміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
    Згідно з ч. 2 ст. 517 цього ж Кодексу боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.
    Боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, чи який вважає, що йому не надано належних доказів на підтвердження відступлення прав вимоги новому кредиту, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору (а не новому) і таке виконання є належним.    
    Інших правових наслідків факт не повідомлення боржника про заміну кредитора чи ненадання йому доказів на підтвердження відступлення прав вимоги новому кредитору законом не передбачено.
При цьому слід враховувати, що у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора.
Згідно зі статтею1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Відповідно до статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події.
У таких випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.
Положення частини першої статті 1083 ЦК України регулюють питання наступного відступлення права грошової вимоги після укладення договору факторингу.
Так, наступне відступлення фактором права грошової вимоги третій особі не допускається, якщо інше не встановлено договором факторингу (частина перша статті 1083 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 1084 Цивільного кодексу України якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові.
Як вбачається із встановлених  обставин, з укладенням договорів про відступлення права вимоги за кредитними договорами, відбулася заміна кредитодавця.
Фактично сторони спірних договорів уклали ряд угод, завдяки яким здійснили перехід права  грошової вимоги за кредитними договорами від ПАТ «Платинум Банк» до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» через ТОВ «ФК «Бізнесфінанс», тобто до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» перейшли права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, що відповідає вимогам статті 514 ЦК України.
Це підтверджується кредитними договорами № 76/4744SFPR7 від 24 листопада 2011 року та № 335/3115CLPS2 від 21 липня 2011 року,укладеними між ПАТ «Платинум Банк» та ОСОБА_1 ; 26 липня 2012 року ПАТ «Платинум Банк» відступив право вимоги до ОСОБА_1 за ТОВ «ФК «Бізнесфінанс» за договором факторингу. Останній при цьому 08 жовтня 2012 року також відступив право вимоги до боржника ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів»  за договором факторингу.
Крім перелічених вище документів вказані обставини підтверджуються листами ТОВ «ФК  «Бізнесфінанс» від 18 липня 2013 року №611 та ПАТ «Платинум Банк» вих. № 50-04-03/11501 від 12 травня 2015 року з відповідними додатками (т.1 а.с.75, т. 2 а.с. 9). При цьому останній лист, доданий до апеляційної скарги, та відповідно до положень 367 ЦПК України  прийнятий судом апеляційної інстанції як належний доказ з огляду на те, що представник позивача не був присутнім у судовому засіданні під час ухвалення оскаржуваного рішення, а отже не міг подати його до розгляду справи по суті. 
Згідно реєстру заборгованостей від 8 жовтня (додаток № 1 до договору факторингу №2) ТОВ «Фінансова компанія «БІЗНЕСФІНАНС» відступило ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» право вимоги по спірним кредитним договорам (а.с. 109-112).
Однак судом першої інстанції не надано оцінку змісту договору факторингу № 2, укладеного 8 жовтня 2012 року між ТОВ «Фінансова компанія «БІЗНЕСФІНАНС» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», з урахуванням листа ТОВ «ФК «БІЗНЕСФІНАНС» від 18 липня 2013 року № 611 та доданих до нього копій документів (т.1 а.а.104-112). Крім того, як зазначалось вище, матеріали справи також містять копію листа ПАТ «Платинум Банк» вих. № 50-04-03/11501 від 12 травня 2015 року з додатками, яким також підтверджується  факт передачі права вимоги за кредитними договорами № 76/4744SFPR7 від 24 листопада 2011 року та № 335/3115CLPS2 від 21 липня 2011 року до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів».
     Таким чином позивачем було належними та допустимим доказами доведено факт передачі йому права вимоги повернення ОСОБА_1 заборгованості за кредитними договорами № 76/4744SFPR7 від 24 листопада 2011 року та № 335/3115CLPS2 від 21 липня 2011 року.
     Статтею 204 ЦК України встановлена презумпція правомірності правочину.
Як вбачається з матеріалів справи, договори факторингу укладені 26 липня 2012 року та 08 жовтня 2012 року є правомірними, оскільки їх недійсність законом прямо не встановлена та судом вони недійсними не визнані, а тому повинні виконуватися, виходячи зі змісту норм матеріального права та з урахуванням умов і змісту самих договорів.
26 липня 2012 року ПАТ «Платинум Банк» надіслало на адресу ОСОБА_1 повідомлення про  договір відступлення права вимоги № 20120726-Г від 26 липня 2012 року на користь ТОВ «ФК «Бізнесфінанс»,  (а.с. 16).  
Згідно з долученої позивачем копії повідомлення від 16 жовтня 2012 року № 000646281, ТОВ «ФК «Бізнесфінанс» направило на адресу ОСОБА_1 повідомлення про відступлення 08 жовтня 2012 року права вимоги до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за вищезазначеними кредитними договорами (а.с. 17).  
Крім того, 16 жовтня 2012 року  ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» на адресу відповідача ОСОБА_1 було направлено повідомлення про зміну умов кредитних договорів, включення її персональних даних до бази персональних даних та вимогу про погашення загальної суми боргу у розмірі 11341,47 грн. (а.с. 18). 
Договори відступлення права вимоги відповідачем не оспорювалися і не визнавалися в судовому порядку недійсними. Листом ПАТ «Платинум Банк»  підтвердило наявність договору відступлення права вимоги за кредитними договорами ТОВ «ФК «Бізнесфінанс» та право на наступне відступлення права грошової вимоги від ТОВ «Фінансова компанія «Бізнесфінанс» до  ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів». Більш того,згідно виписки із рахунку  ОСОБА_1 , остання проводила погашення заборгованості за кредитом за період з 20 лютого 2013 року по 01.07.2013 року  та за період з 23 травня 2016 року по 21 вересня 2018 року  саме на користь позивача. Таким чином, своїми конклюдентними  діями відповідач визнала за ним право вимоги за кредитними договорами, а тому ці обставини не підлягають доказуванню відповідно до положень статті 82 ЦПК України. За таких обставин при вирішенні спору про стягнення заборгованості за кредитними договорами  не надання текстуру договору відступлення права вимоги між ПАТ «Платинум Банк»  та ТОВ «ФК «Бізнесфінанс» від 26 липня 2012 року не впливає на вирішення спору по суті.  
Висновок суду першої інстанції про те, що відповідача не було повідомлено про відступлення права вимоги,  за встановлених обставин не впливає на висновок про те,що договори відступлення права вимоги є дійсними. 
Враховуючи зазначене, позивач  доказав своє право вимагати погашення ОСОБА_1 заборгованості за кредитними договорами № 76/4744SFPR7  та № 335/3115CLPS2.   
Згідно зі ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений термін; відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно зі ст. 1054 ЦК України обов`язком позичальника за кредитним договором є, зокрема, повернення кредиту та сплата відсотків за користування ним.
За правилами ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Згідно ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Відповідно до ст. 629, 638 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
     З наданих позивачем копій анкет-заяв від 24.11.2011 року та від 21.07.2011 року, копій кредитних договорів№76/4744SFPR7  та № 335/3115CLPS2 з обслуговування кредитної картки та страхування життя позичальника від 24.11.2011 року та від 21.07.2011 року, які підписані відповідачем, вбачається, що ОСОБА_1   надані  кошти на строковій платній основі із стягненням комісії за надання кредиту та за його обслуговування та процентів у разі прострочення погашення планових платежів (т.1 а.с.7-8, 19-20). При цьому цільовим призначенням визначено відповідно купівлю-продаж та поточні потреби, а датою повернення зазначено відповідно 24.11.2014 року та 21.03.2013 року.
     На підтвердження позовних вимог позивачем надано виписку станом на 5 жовтня 2012 року з реєстру боржників від 08 жовтня 2012 року та реєстру заборгованостей, який є додатком № 1 до договору факторингу № 2 від 08 жовтня 2012 року, із якого вбачається, що   ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 76/4744SFPR7 від 24 листопада 2011 року у розмірі 11341,47 грн., з яких: 8830,79 грн. – заборгованість за тілом кредиту; 1382 грн. – заборгованість за процентами за користування кредитом; 0 грн. – заборгованість за комісією за управління кредитом; 1128,68 грн. – пеня за порушення графіку погашення заборгованості; а також за кредитним договором № 335/3115CLPS2 від 21 липня 2011 року у розмірі 5057,17 грн., з яких: 3701,71 грн. – заборгованість за тілом кредиту; 604,40 грн. – заборгованість за процентами за користування кредитом; 0 грн. – заборгованість за комісією за управління кредитом; 751,06 грн. – пеня за порушення графіку погашення заборгованості (а.с. 6, 109-112).  Проте, заборгованість відповідачем погашена не була ні попередньому кредитору, ні позивачу. 
    Зазначені суми також збігаються із відомостями, які містяться в додатку №1 до договору факторингу №2 від 08 жовтня 2012 року та є його невід`ємною частиною  (т.1 а.с.109-111).
При цьому у позові вказано, що після відступлення ТОВ «ФК «Бізнесфінанс» позивачу права грошової вимоги до відповідача, остання здійснювала погашення кредитної заборгованості, а за кредитним договором № 76/4744SFPR7 від 24 листопада 2011 року суму у розмірі 400 грн., зробивши наступні платежі: 20 лютого 2013 року – 100 грн., 17 квітня 2013 року – 100 грн., 30 травня 2013 року – 100 грн., 01 липня 2013 року – 100 грн., а також за кредитним договором № 335/3115CLPS2 від 21 липня 2011 року у розмірі 300 грн., зробивши наступні платежі: 20 лютого 2013 року – 100 грн., 30 травня 2013 року – 100 грн., 01 липня 2013 року – 100 грн. Даний факт підтверджується копіями виписок по особовим рахункам ОСОБА_2 (т.1 а.с.10-11).
Враховуючи ці погашення ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» вважало, що ОСОБА_1 у результаті не виконання кредитних договорів  має суму заборгованості за кредитним договором № 76/4744SFPR7 від 24 листопада 2011 року у розмірі 10941,47 грн. (з яких 8 830,79 грн. -  заборгованість за тілом кредиту, 982,00 грн. - заборгованість  за відсотками, 1 128,68 грн. - пеня за прострочення заборгованості, комісія  - 0, 00грн.) та  за кредитним договором № 335/3115CLPS2 від 21 липня 2011 року у розмірі 4757,17 грн. (з яких 3 701,71 грн. -  заборгованість за тілом кредиту, 304,40 грн. - заборгованість  за відсотками, 751,06 грн. - пеня за прострочення заборгованості, комісія  - 0, 00грн.)
    Оскільки відповідачем було отримано від банку кошти за договорами кредиту та позичальник не виконав своїх зобов`язань щодо повернення кредиту згідно з умовами договорів, то вимоги позивача в цій частині  є законними та обгрунтованими та   підлягають задоволенню.
Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені також і Законом України «Про захист прав споживачів».
За положеннями частини п`ятої статті 11, частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.
Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.
Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.
Згідно з абзацами 2, 3 частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки, комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі.
Кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.
Відповідно до частини восьмої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача.
Крім того, відповідно до статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.
З рішення Конституційного Суду України від 10.11.2011 року №15-рп/2011 вбачається, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.
     Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).
Зазначеними вище кредитними договорами передбачена комісія за надання кредитних ресурсів. Тобто умовами договорів передбачено комісійну винагороду за управління кредитом, що є незаконним. Зазначене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду України, висловленими у постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16.
За таких обставин, підстав для стягнення заборгованості за комісією не має, як і не має підстав для стягнення вказаної у розрахунках заборгованості за пенею, оскільки остання не передбачена умовами кредитних договорів.
Щодо розмірів заборгованості за процентами користування кредитами, слід зазначити, що встановлені в  договорах ставки у розмірі 36% та 0,0001 %  та строки дії цих договорів до 21 березня 2013 року та 24 листопада  2014 року  враховані позивачем при розрахунку такої заборгованості та не виходять за межі строків кредитування, а тому суд апеляційної інстанції вважає  позовні вимоги у цій частині обґрунтованими.
     Відповідно до довідок позивача від 15 травня 2019 року № ФК/171, ФК/172  станом на 21 вересня 2018 року загальна сума прийнятих від платника ОСОБА_1 платежів за період з 23 травня 2016 року по 21 вересня 2018 року становить: за кредитним договором № 76/4744SFPR7 від 24 листопада 2011 року у розмірі 3403,76 грн. та за кредитним договором № 335/3115CLPS2 від 21 липня 2011 року у розмірі 3403,70 грн. (а.с. 71-74). Сплачені суми в рахунок погашення заборгованості слід врахувати при визначенні суми заборгованості,яка підлягає стягненню з відповідача.
    Згідно частини 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
За частиною 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
    Згідно статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
     Заперечуючи проти правильності розрахунку заборгованості, наданої позивачем в межах строку дії договорів кредиту,розмір заборгованості відповідачем не спростований, своїх розрахунків відповідач не надав. Представник відповідача посилався на неможливість перевірки правильності розрахунку у зв`язку із ненаданням позивачем розрахунку заборгованості за кредитними договорами,однак дане твердження спростовуються наявними в матеріалах справи документами, а саме наявністю розрахунку,наданого позивачем (а.с.6,14-15).
     Крім того, заперечуючи фактично право позивача, як нового кредитора на отримання заборгованості, відповідач в той   же час  проводила погашення заборгованості за кредитом з лютого 2013 року по  липень 2013 року та за період з 23 травня 2016 року по 21 вересня 2018 року  саме на користь позивача, що підтверджено наданими довідками та виписками із рахунку. 
    За встановлених обставин позовні вимоги щодо стягнення заборгованості за кредитними договорами (за тілом кредиту та процентами за користування кредитними коштами) підлягають частковому задоволенню ,а саме у частині стягнення з відповідача на   користь позивача заборгованості за кредитним договором № 76/4744SFPR7  від 24.11.2011 року, яка складає 6 409,03 грн. (8830,79 грн.(заборгованість за тілом кредиту)  + 982,00 грн.(заборгованість за процентами користування кредитом) – 3403,76 (сума погашеної заборгованості) та за кредитним договором 335/3115CLPS2 від 21.07.2011 року, яка  складає 602,41 грн. (3701,71 грн.(заборгованість за тілом кредиту) + 304,40 грн. (заборгованість за процентами користування кредитом) – 3403,70 сума погашеної заборгованості).
     Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. 
     Оскільки при ухваленні судового рішення судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального та процесуального права,  що  призвело до неправильного вирішення справи, то апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню ,а   рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитними договорами у загальному розмірі 7 011,44 грн. (6 409,03 грн. + 602,41 грн.) з огляду на здійснення відповідачем виплати за кредитними договорами у період з 23 травня 2016 року по 21 вересня 2018 року.
    Частинами 1, 6, 13 ст. 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий судовий розгляд змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
     Враховуючи те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню та судове рішення скасуванню із частковим задоволенням позовних вимог (44,66%), то судові витрати понесені ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів»  за подання у 2012 році позову (108,79 грн.) та апеляційної скарги (163,19 грн.) підлягають пропорційному відшкодуванню позивачу за рахунок ОСОБА_1 у загальному розмірі 271,98  грн.
Відповідно до частини 3 статі 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, ціна позову у яких не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Так як ціна позову складає 15698,64,11 грн., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.

      Керуючись ст. ст.368, 369, 376, 382,384 ЦПК України, апеляційний суд –

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»   задовольнити частково.
Рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 07 травня 2021 року скасувати.
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами задовольнити частково.
    Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (ЄДРПОУ 35625014) заборгованість за кредитними договорами № 76/4744SFPR7 від 24 листопада 2011 року у розмірі 6 409,03 грн.  та заборгованість за кредитним договором № 335/3115CLPS2 від 21 липня 2011 року  у розмірі 602,41 грн., а всього 7 011 (сім тисяч одинадцять) грн. 44 коп.

     Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 )  на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (ЄДРПОУ 35625014) витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, у розмірі 271,98  грн..
      В задоволенні  іншої частини позовних вимог відмовити.
     Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та  оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

     Судді: