Справа № 367/4516/20                                                    Головуючий 1 інстанція- Саранюк Л.П.
Провадження № 22-ц/824/11788/2021                             Доповідач апеляційна інстанція- ОСОБА_1 

 
П О С Т А Н О В А

іменем     України
 
02 грудня 2021 року                                                                                     м.Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду  цивільних справ:     
головуючого судді                Савченка С.І.,
            суддів                                     Верланова С.М., Мережко М.В.,
за участю секретаря             Малашевського О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 28 квітня 2021 року у справі за заявою ОСОБА_2 , заінтересована особа Адміністрація Державної прикордонної служби України про встановлення факту, що має юридичне значення,-
 
в с т а н о в и в:
 
У липні 2021 року ОСОБА_2 звернувсядо суду із вказаною заявою про встановлення юридичного факту,яку мотивував тим, що він проходить військову службу в Адміністрації Державної Прикордонної служби України. Вказував, що 26 грудня 2019 року він звернувся до комісії Адміністрації Державної Прикордонної служби України з вирішення питань щодо включення до особових справ військовослужбовців інших осіб як членів їхніх з рапортом про включення до його особової справи у якості члена сім`ї його пасинка (сина дружини) ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 . За результатами розгляду рапорта комісія Держприкордонслужби прийняла оформлене протоколом № 1 рішення про відмову у задоволенні клопотання з причин невизнання пасинка ОСОБА_3 членом його сім ’ї. Зазначав, що ОСОБА_4 є дитиною від першого шлюбу його дружини ОСОБА_5 , з якою він 23 серпня 2018 року уклав шлюб. Рішенням Гайсинського районного суду Вінницької області від 02 липня 2018 року по справі № 129/1305/18, визначено, що його малолітній пасинок ОСОБА_4 проживатиме з матір`ю. З цього часу вони з пасинком проживають разом і усі витрати на пасинка вони несли і продовжують нести разом із дружиною. Його дружина ОСОБА_5 перебуває з 11 листопада 2019 року в соціальній відпустці по догляду за їх спільною дитиною до досягнення трирічного віку. З 13 грудня 2019 року по теперішній час вони разом з дружиною та пасинком зареєструвались за адресою: АДРЕСА_1 . Про те, що його пасинок проживає разом із ним свідчить і довідка № 676 від 17 грудня 2019 року видана Ірпінською спеціалізованою загальноосвітньою школою № 12, так як дитина навчається у 1-Б класі вказаної школи. Невизнання відповідачем факту, що пасинок є членом його сім`ї позбавляє дитину права на сім`ю, так як сім`я, в якій він народжений на даний момент не існує.  У зв`язку з наведеним просив суд встановити факт, що ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 є членом його сім`ї.
                                                            -  2  -
Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 28 квітня 2021 року у задоволенні заяви відмовлено.
Не погоджуючись із рішенням заявник ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким його заяву задоволити, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи і їх неправильне встановлення та оцінку доказів. Скарга мотивована хибністю висновків суду про незазначення ним причин, для яких необхідно встановити даний факт, оскільки із заяви чітко вбачається, що встановлення юридичного факту необхідне для зарахування до складу членів його сім`ї пасинка ОСОБА_3 в його особовій справі і постановки разом з іншими членами сім`ї на чергу для отримання житла.
Заінтересована особа Адміністрація Державної прикордонної служби України правом на подання відзиву не скористалася.
В суді апеляційної інстанції заявник ОСОБА_2 подану апеляційну скаргу та викладені в ній доводи підтримав, просив задоволити та скасувати рішення Ірпінського міського суду Київської області як незаконне.
Заінтересована особа Адміністрація Держприкордонслужби України належним чином повідомлена про час розгляду справи, що стверджується направленою згідно ч.6 ст.128 ЦПК України на офіційну електронну адресу судовою повісткою і повідомленням про її доставлення. Напередодні розгляду представник Адміністрації Держприкордонслужби України подав до суду заяву електронною поштою про відкладення розгляду справи у зв`язку із зайнятістю в іншій адміністративній справі.
Відповідно до ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи не перешкоджає розгляду справи, проте суд може відкласти розгляд справи, якщо повідомлені стороною причини неявки буде визнано поважними.
Апеляційний суд прийшов до висновку про відсутність поважних причин неявки представника заінтересованої особи з таких міркувань.
По-перше, посилаючись на неможливість явки до судуз огляду на зайнятість в іншій адміністраитвній справі, представник не додала до заяви жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували її участь у розгляді іншої справи, зокрема, судову повістку про виклик, лист, повідомлення тощо.
По-друге, Адміністрації Держприкордонслужби України повідомлена про день розгляду справи завчасно – 10 листопада 2021 року і мала можливість спланувати роботу працівників з урахуванням часу розгляду даної справи. Доказів про наявність непередбачуваних чи вийняткових обставин, пов`язаних із необхідністю участі у розгляді іншої справи саме у момент розгляду даної справи, які б свідчили про поважність причин неявки, суду не надала.
По-третє, відповідно до ч.ч.1, 2, п.10 ч.3 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Однією з основних засад здійснення цивільного судочинства є розумність строків розгляду справи судом.
Окрім того, розгляд справи упродовж розумного строку є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, про що неодноразово вказував у своїх рішенням Європейський суд з прав людини. Зокрема, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність
                                                                        -  3  -
брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Дана заява не знаходить свого вирішення більше року, що очевидно та поза всяким сумнівом не відповідає встановленим процесуальним законом строкам її розгляду і свідчить про порушення розумних строків її розгляду.
З огляду на викладене та з метою дотримання передбачених законом розумних строків розгляду справи, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності представника заінтересованої особи, а вказані у її заяві про відкладення розгляду причини неявки визнати неповажними.
Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.  
Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. 
Відповідно до ст.264 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення не відповідає.
Судом першої інстанції встановлено, що заявник ОСОБА_2  проходить військову службу в Адміністрації Державної Прикордонної служби України.
26 грудня 2019 року заявник звернувся до комісії Адміністрації Державної Прикордонної служби України з рапортом про включення до його особової справи у якості члена сім`ї його пасинка (сина дружини) ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
За результатами розгляду рапорта комісія Держприкордонслужби прийняла оформлене протоколом № 1 рішення про відмову у задоволенні клопотання з причин невизнання пасинка ОСОБА_3 членом його сім ’ї.
Відмовляючи у задоволенні заяви про встановлення юридичного факту, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що всупереч п.1 ч.1 ст.318 ЦПК України заявник у поданій заяві не вказує з якою метою він просить суд встановити даний факт і які юридичні наслідки для заявника він породжує.
При цьому суд виходив з того, що незгода заявника з рішенням комісії Адміністрації Держприкордонслужби свідчить про наявність між сторонами спору про право, а тому вирішення питання про включення до особових справ військовослужбовців інших осіб як членів їхніх сімей здійснюється в позовному провадження.
Колегія суддів частково погоджується із такими висновками. 
Зокрема, посилання суду на незазначення заявником у поданій заяві мети встановлення даного факту помилкові, оскільки із заяви чітко вбачається, що даний факт заявнику необхідно встановити для зарахування до складу членів його сім`ї пасинка 

ОСОБА_6 в його особовій справі і постановки пасинка разом з іншими членами сім`ї заявника на чергу для отримання житла.
Водночас колегія судів вважає правильними висновки суду про те, що незгода заявника з рішенням комісії Адміністрації Держприкордонслужби свідчить про наявність між сторонами спору про право, який має вирішуватися в порядку позовного провадження.
При цьому прийшовши до правильних висновків щодо наявності спору про право, суд помилково вирішив заяву по суті, а не залишив її без розгляду, допустивши порушення норм процесуального права.
Відповідно до приписів ст.315 ЦПК України судам підвідомчі справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Згідно ч.4 вказаної статті суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.
Аналогічні роз`яснення містить п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», де вказано, що у тому разі, коли буде виявлено, встановлення підвідомчого суду факту пов`язане із вирішенням спору про право, суд відмовляє в прийнятті такої заґяви, а якщо це буде виявлено під час розгляду справи, залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.
Як вбачається зі змісту вимог, заявник просить встановити факт, що ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 є членом його сім`ї.Встановлення юридичного факту необхідне для зарахування до складу членів його сім`ї пасинка ОСОБА_3 в його особовій справі і постановки разом з іншими членами сім`ї на чергу для отримання житла.
Спірні правовідносини врегульовані Порядоком забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженим постановою КМ України № 1081 від 03 серпня 2006 року, та Інструкцією з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом МО України № 380 від 31 липня 2018 року та зареєстрованої МЮ України 06 вересня 2018 року.
В тому числі у наведених Порядку та Інструкції врегульовані питання постановки військовослужбовців та членів їх сімей на облік і надання житла.
Вказані обставини стосується дотримання і забезпечення житлових прав заявника, в тому числі його права на отримання житла, яке б відповідало встановленим санітарним та технічним вимогам, зокрема житла відповідної площі та характеристих з урахуванням усіх членів сім`ї (ст.50 ЖК України).
Наведене у свою чергу свідчить про наявність між заявником та Держприкордонслужбою України спору про право заявника на забезпечення житлом з дотриманням його житлових прав, а відтак даний спір має розглядатися в порядку позовного провадження, передбаченого розділом ІІІ ЦПК України.
Така судова практика щодо оскарження рішень житлових комісій військових організацій (частин) у порядку позовного провадження є сталою і міститься у цілому ряді постанов Верховного Суду в тому числі у постанові від 08 квітня 2020 року у справі №683/2197/18.
Суд наведеного не врахував, що призвело до неправильного вирішення заяви та ухвалення помилкового рішення.
 Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового
                                                                        -  5  -
рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
З викладених вище підстав колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального права і підлягає скасуванню із залишенням заяви без розгляду.
При цьому колегія суддів вважає за необхідне роз`яснити заявнику ОСОБА_2 , що він має право звернутис яізщ відповідним позовом до суду першої інстанції для захист своїх прав.
Керуючись ст.ст. 259, 374, 37, 381 ЦПК України, апеляційний суд, -
 
п о с т а н о в и в:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволити частково.
Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 28 квітня 2021 року скасувати, а заяву  ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значеннязалишити без розгляду.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. У випадку проголошення лише вступної і резолютивної частини, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення. 

Головуючий 

Судді: