Справа №583/11/21 	Головуючий у суді 1-ї інстанції - Сидоренко Р. В.	
Номер провадження 33/816/218/21 	Суддя-доповідач Рунов В. Ю. 	
Категорія  130 КУпАП  	  	

ПОСТАНОВА
Іменем України

05 жовтня 2021 року суддя Сумського апеляційного суду Рунов В. Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Суми справу про адміністративне правопорушення № 583/11/21 за апеляційною скаргою захисника АНАЦЬКОГО О. В. на постанову судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 24.02.2021, якою на 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 
за ч. 1 ст. 130 КУпАП накладене стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10200 грн із позбавленням права керування т/з строком 1 рік, 

установив:

У поданій апеляційній скарзі захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 – адвокат АНАЦЬКИЙ О. В. просить скасувати постанову суду, а справу закрити через відсутність складу правопорушення, так як для огляду ОСОБА_2 на стан сп`яніння в лікарні не було залучено свідків, чим порушено порядок огляду. Крім того, розгляд справи відбувся без участі ОСОБА_2 , який не був повідомлений про час і місце судового засідання. Також просить поновити строк на апеляційне оскарження.
Постановою судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 24.02.2021 на ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 130 КУпАП накладене стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10200 грн із позбавленням права керування т/з строком 1 рік. Стягнуто на користь держави 454 грн судового збору.
Згідно постанови судді, ОСОБА_2 23.12.2020 о 22:47, знаходячись в м. Охтирка на вул. Пушкіна, 31, керував т/з марки Шкода Октавія д. р. н. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується висновком медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння КНП ОМР Охтирської ЦРЛ № 4 від 24.12.2020, від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою газоаналізатора алкотестера 6820 «Драгер» відмовився в присутності двох свідків, виявив бажання на проходження медогляду на стан сп`яніння в медичному закладі, порушив п. 2.9а ПДР.
Апеляційний розгляд справи з додержанням вимог ст. 268, 277-2, 294 КУпАП був призначений в режимі відеоконференції з Охтирським міськрайонним судом Сумської області  (за місцем проживання ОСОБА_2 ) спочатку на 26.04.2021, однак ОСОБА_2 , будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, до цього місцевого суду не з`явився, але від його захисника Анацького О. В. надійшла письмова заява про перенесення розгляду справи у зв`язку з його зайнятістю в іншій судовій справі. Розгляд справи був відкладений на 03.06.2021. Будучи знову своєчасно сповіщеним у встановленому законом порядку про розгляд апеляційної скарги, ОСОБА_2 повторно в судове засідання не з`явився. Втретє судове засідання призначене на 28.07.2021, але ОСОБА_2 у черговий раз, також будучи своєчасно сповіщеним у встановленому законом порядку про розгляду справи, до суду не з`явився, натомість від його захисника надійшла письмова заява про відкладення судового розгляду через перебуванні у відпустці. Потім апеляційний розгляд був призначений на 05.10.2021, у яке ОСОБА_2 , будучи належними чином повідомлений про розгляд справи, так само не з`явився і клопотання про перенесення судового засідання не надав.
Відповідно ч. 4-6 ст. 294 КУпАП, апеляційний перегляд здійснюється суддею апеляційного суду протягом двадцяти днів з дня надходження справи до суду. Апеляційний суд повідомляє про дату, час і місце судового засідання особу, яка подала скаргу, не пізніше ніж за три дні до початку судового засідання. Неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.
ЄСПЛ неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у § 1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950 р, «не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак Суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції і переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати § 1 ст. 6 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою (рішення від 12.07.2001 у справі «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адамс II проти Німеччини» (Prince Hans-Adam II of Liechtenstein v. Germany). «Роль національних судів організовувати судові провадження таким чином, щоб вони були без затримок та ефективними» (п. 28 рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі «Шульга проти України», заява № 16652/04; рішення від 30.11.2006 у справі «Красношапка проти України») і «запобігання неналежній та такій, що затягує справу, поведінці сторін у процесі є завданням саме державних органів» (п. 24 рішення ЄСПЛ від 20.01.2011 у справі «Мусієнко проти України», заява № 26976/06). «Неможливість суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 Конвенції (рішення ЄСПЛ від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України», заява № 36655/02; рішення від 27.04.2000 у справі «Фрідлендер проти Франції» (Frydlender v. France), заява № 30979/96).
У іншому своєму рішенні від 07.07.1989 у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» (Uniуn Alimentaria Sanders S.A. v. Spain), ЄСПЛ зазначив, що «заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання». 
З огляду на викладене, апеляційний суд вважає за можливе здійснити розгляд справи у відсутності ОСОБА_2 , оскільки це не суперечить положенням ст. 268, 294 КУпАП. Апеляційним судом було надано більш ніж достатньо можливостей для ОСОБА_2 реалізувати своє право на доступ до суду, брати участь в розгляді справи, так як судові засіданні призначалися чотири рази протягом тривало періоду часу, але в жодне з них ОСОБА_2 так і не з`явився, при цьому клопотань про відкладення розгляду справи не надсилав, рухом справи не цікавився, доказів поважності причин неявки в судові засіданні не надав, своєї правової позиції, в тому числі в письмовому виді не висловив, а відтак такі дії неодмінно перешкоджають справедливому розгляду справи і спрямовані на свідоме затягування судового процесу, що є проявом зловживання процесуальним правом, незважаючи на відсутність у КУпАП загального положення (визначення) про заборону зловживання процесуальними правами, так як така заборона є загальноправовим принципом і поширюється на всі галузі права. 
Клопотання захисника Анацького О. В. про відкладення судового розгляду не спростовує вказаних висновків, так як його неявка не є перешкодою для розгляду справи згідно ст. 268 КУпАП, незважаючи на те, що апеляційна скарга подана самим захисником, він також жодного разу не з`явився до апеляційного суду та не надав доказів на підтвердження поважності неприбуття в попередні судові засідання 26.04.2021 і 28.07.2021.
Перевіривши матеріали справи і дослідивши доводи поданої апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Відповідно ч. 1 ст. 285 КУпАП, постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи і копія цієї постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено, а згідно ч. 2 ст. 294 цього Кодексу постанова судді може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, та з боку держави не повинно чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.
У рішенні від 28.01.2021 у справі «Кушнір проти України» ЄСПЛ, констатуючи порушення п. 1 ст. 1 Конвенції, зазначив, «…що право на доступу до суду передбачає право на отримання належного повідомлення про судові рішення, особливо у випадках, коли апеляційна скарга може бути подана у конкретно встановлений строк. Заявник не був присутній у судовому засіданні суду першої інстанції, оскільки засідання проводилося на підставі письмових доводів сторін і, таким чином, без їхнього виклику; отже, заявник не знав зміст постанови, прийнятої за результатами розгляду його позову, у тому числі наведене судом обґрунтування. Це означає, що він не зміг би оскаржити постанову своєчасно, не маючи її паперової копії…» (п. 30-32). 
Враховуючи, що ОСОБА_2 не був присутній під час прийняття суддею рішення, копію постанови отримав лише 16.03.2021, а апеляційна скарга подана його захисником 25.03.2021, то строк на апеляційне оскарження судового рішення підлягає поновленню, оскільки цей строк пропущений з поважних (об`єктивних) причин.
Розглянувши протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 036435 від 24.12.2020, суддя суду першої інстанції цілком вірно дійшов висновку, що ОСОБА_2 керував т/з у стані алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.9а ПДР, що відповідає фактичним обставинам справи, належним чином умотивовано та об`єктивно підтверджується доказами у справі, зокрема: 
- письмовими поясненнями свідків ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , згідно яких 23.12.2020 у їх присутності ОСОБА_2 відмовився проходити огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки т/з і виявив бажання пройти огляд у закладі охорони здоров`я;
- висновком КНП ОМР «Охтирської центральної районної лікарні» № 4 від 24.12.2020 щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану сп`яніння, згідно якого ОСОБА_2 перебував у стані алкогольного сп`яніння;
- відеозаписами з технічних засобів працівників поліції, якими підтверджуються обставини проходження ОСОБА_2 огляду на стан алкогольного сп`яніння.
Оцінюючи кожен наведений вище доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність цих зібраних доказів – з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, апеляційний суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи, керуючись законом і правосвідомістю (ч. 1 ст. 251, ст. 252 КУпАП), не убачає будь-яких підстав не довіряти цим доказам. При цьому, досліджуючи під час розгляду письмові пояснення свідків ОСОБА_3 і ОСОБА_4 на предмет їх достовірності та допустимості, апеляційний суд вважає за можливе використати їх як доказ вини ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, оскільки ці письмові пояснення містять фактичні дані, на основі яких встановлюється певний юридичний факт і їх зміст об`єктивно узгоджується та співпадає з іншими безпосередньо дослідженими доказами в справі, враховуючи, що ці свідки, будучи повідомленими в установленому законом порядку про час і місце розгляду справи, не спростували перед судом у будь-який спосіб викладені ними у їх письмових поясненнях обставини, що не протирічить принципам, які застосовуються у випадках, коли свідки обвинувачення не з`являються у судове засідання і надані ним раніше показання визнаються допустимими як докази, які узагальнені та уточнені ЄСПЛ у справі «Аль-Хавайя й Тахері проти Сполученого Королівства» (Al-Khawaja and Tahery v. the United Kingdom), заяви № 26766/05 і № 22228/06, ECHR 2011), згідно яких необхідно проводити три етапний аналіз відповідності положенням п. 1 і п.п. «d» п. 3 ст. 6 Конвенції того провадження, у якому показання свідка, який не був присутнім та допитаним у судовому засіданні, були визнані допустимими як доказ, оскільки у справі мали місце достатні урівноважуючі фактори, які забезпечили належну і чітку оцінку достовірності таких доказів, та надійні процесуальні гарантії, що компенсували недоліки, з якими зіткнулася сторона через допустимість неперевірених доказів, а також забезпечена загальна справедливість судового розгляду. Письмові пояснення свідків ОСОБА_3 і ОСОБА_4 не є єдиними або ж вирішальними доказами для притягнення ОСОБА_2 до відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, ці пояснення не є більш значущими, ніж інші безпосередньо досліджені в судовому засіданні докази, які є достатньо вагомими для визнання особи винуватою, і лише об`єктивно та органічно доповнюють останні у їх сукупності.
Диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП є бланкетною, тобто відсилає до інших нормативно-правових актів чи підзаконних нормативно-правових актів, які передбачають конкретні обов`язки учасників дорожнього руху, у тому числі осіб, які керують т/з, і встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, тому у протоколі та у постанові присутнє посилання на порушення ОСОБА_2 вимог п. 2.9а ПДР, згідно яких водієві забороняється керувати т/з у стані алкогольного сп`яніння, а сама процедура огляду на стан сп`яніння закріплена у ст. 266 КУпАП, розділі Х «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», розділах І-ІІІ «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» і «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду».
Згідно визначеної процедури (чинної на момент скоєння правопорушень) огляд водія, зокрема на стан сп`яніння, проводиться: 1) поліцейським на місці зупинки т/з із використанням спеціальних технічних засобів у присутності двох свідків; 2) у закладі охорони здоров`я (в тому числі у разі незгоди водія на проведення огляду на стан сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами), не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення в присутності поліцейського.
Доводи апеляційної скарги захисника відносно того, що для огляду ОСОБА_2 на стан сп`яніння в лікарні не залучені свідки не можуть бути прийнятими до уваги, так як не узгоджуються із вказаною вище процедурою огляду, яка вимагає присутності двох свідків тільки у разі проведення огляду поліцейським на місці зупинки т/з із використанням спеціальних технічних засобів, а в закладі охорони здоров`я огляд проводиться у присутності поліцейського, що дотримано та підтверджується доказами в справі.
Що стосується доводів апеляційної скарги в тій частині, що розгляд справи відбувся без участі ОСОБА_2 , який не був належним чином повідомлений про час і місце судового засідання, то вони також задоволенню не підлягають, оскільки під час складання протоколу про адміністративне правопорушення у графі місце проживання ОСОБА_2 вказано: АДРЕСА_1 . Зі змістом цього протоколу ОСОБА_2 був ознайомлений та отримав його копію, фактично погодившись тим самим з правильністю його анкетних даних, в тому числі щодо місця проживання.
Таким чином, ОСОБА_2 , будучи обізнаним про те, що в розпочатому відносно нього провадженні в справі про адміністративне правопорушення відомим для держави в особі органів Національної поліції та суду місцем його проживання є вказана вище адреса, мав сумлінно поставитися до того, що на цю адресу можуть направлятися листи/повістки, які напряму стосується його законних прав та інтересів, ймовірне надходження яких він повинен був очікувати, що у свою чергу вказувало б на його належну процесуальну поведінку.
Так, в судове засідання на 22.01.2021 ОСОБА_2 був викликаний у встановленому порядку шляхом надсилання повістки на вказану в протоколі адресу (ст. 277-2 КУпАП), однак яка не була вручена через відсутність адресата. 21.01.2021 ОСОБА_2 особисто подав заяву про перенесення розгляду справи на іншу дату, вказавши своєю адресою: «м. Охтирка, вул. Гоголя». Слід зазначити, що з моменту надходження матеріалів до суду та ухвалення рішення в справі, від ОСОБА_2 не надходило жодних повідомлень про зміну місця свого проживання або можливу тимчасову відсутність за вказаною в протоколі адресою. В судове засідання, призначене на 24.02.2021, ОСОБА_2 також був викликаний у встановленому порядку шляхом надсилання повістки на вказану в протоколі адресу (ст.277-2 КУпАП), однак яка знов не була вручена через відсутність адресата.
Враховуючи викладене, суддя суду першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про можливість розгляду справи у відсутність ОСОБА_2 , оскільки він повідомлявся про час і місце розгляду справи, а сам лише факт неотримання поштової кореспонденції, якою суд, з додержанням вимог процесуального закону, надсилав судову повістку за належною адресою і яка повернулася до суду у зв`язку з її неотриманням адресатом, не може свідчити про порушення права особи на доступ до суду, так як це зумовлено не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надала суду таку адресу для направлення кореспонденції, вказавши її у офіційному документі, що узгоджується з положеннями п. 91, 99, 100, 101 «Правил надання послуг поштового зв`язку» постановою ВП ВС № 800/547/17 від 25.04.2018.
В своєму рішенні від 29.06.2007 по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (O’Halloran and Francis v. the United Kingdom), заяви № 15809/02 і № 25624/02) ЄСПЛ наголосив, що «будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі», а тому апеляційний суд вважає, що працівником поліції при складанні відносно ОСОБА_2 протоколу дотримані в повному обсязі усі вимоги процесуальних норм та права і законні інтереси останнього.
Суддя суду першої інстанції не вийшов за межі зазначених у протоколі обставин, розглянувши справу на підставі наданих сторонами (у тому числі й уповноваженою особою національної поліції, яка склала протокол про адміністративне правопорушення – ч. 2 ст. 251, ст. 255 КУпАП) та досліджених у судовому засіданні доказів, достатніх у своїй сукупності і взаємозв`язку для доведення вини ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. При розгляді справи в повному обсязі дотримані положення ст. 268, 279, 280 КУпАП, постанова судді є законною, обґрунтованою і належним чином умотивованою, тому вона підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга – без задоволення.
Керуючись ст. 294 КУпАП, –

постановив:

Поновити захиснику АНАЦЬКОМУ О. В.  строк на апеляційне оскарження постанови судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 24.02.2021.
Постанову судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 24.02.2021 відносно ОСОБА_1 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника АНАЦЬКОГО О. В. на цю постанову – без задоволення.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає. 

Суддя 	  В. Ю. Рунов