ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7873/21 Справа № 204/5106/21 	  	Суддя у 1-й інстанції -  Суддя у 2-й інстанції - Деркач  Н. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2021 року                                                                м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 

головуючого – судді Деркач Н.М.
суддів – Куценко Т.Р., Ткаченко І.Ю.
при секретарі — Усик А.Д.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 16 липня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Держави України в особі: Дніпропетровського окружного адміністративного суду, Третього апеляційного адміністративного суду, Верховного суду Касаційного адміністративного суду, Кабінету міністрів України, Департаменту екології та природних ресурсів Дніпропетровської обласної державної адміністрації та Головного управління Державної казначейської служби України Дніпропетровської області, треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , про відшкодування моральної та матеріальної шкоди за рахунок держави,-

В С Т А Н О В И В:

У липні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом до Держави України в особі: Дніпропетровського окружного адміністративного суду, Третього апеляційного адміністративного суду, Верховного суду Касаційного адміністративного суду, Кабінету міністрів України, Департаменту екології та природних ресурсів Дніпропетровської обласної державної адміністрації та Головного управління Державної казначейської служби України Дніпропетровської області, визначивши третіми особами ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , із вимогами про відшкодування моральної та матеріальної шкоди за рахунок держави.
Відповідно до позовної заяви, позивач просить суд про відшкодування моральної та матеріальної шкоди за рахунок держави на підставі статті 56 Конституції України, частини 6 та 7 статті 1176 та статті 1173 Цивільного кодексу України, у зв`язку з невиконанням Державою Україна головного її обов`язку щодо утвердження і забезпечення прав і свобод людини шляхом забезпечення гарантії права позивача на звернення до суду та гарантії права на розгляд у суді, поновлення і забезпечення особистих немайнових та майнових прав співавторів технології ОСОБА_5 « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від протиправних дій державних органів влади та їх посадових осіб у справі № 160/6353/21.
Тому просить суд відшкодувати за рахунок Держави моральну шкоду:
- ОСОБА_2 за моральні страждання, впродовж 2006-2021 року, у розмірі 10000 місячних прожиткових мінімумів для працездатних осіб;
- ОСОБА_2 за моральні страждання, впродовж 2006-2021 року, у розмірі 10000 місячних прожиткових мінімумів для працездатних осіб;
- ОСОБА_3 за моральні страждання, впродовж 2006-2021 року, у розмірі 10000 місячних прожиткових мінімумів для працездатних осіб;
- ОСОБА_4 за моральні страждання, впродовж 2006-2021 року, у розмірі 10000 місячних прожиткових мінімумів для працездатних осіб;
-відшкодувати ОСОБА_2 одноразову матеріальну шкоду (упущену вигоду), яка складає 1 % від розміру субсидій для громадян на 2021 рік для оплати енергоносіїв та комунальних послуг у розмірі 350 млн. грн.;
-відшкодувати ОСОБА_2 одноразову матеріальну шкоду (упущену вигоду), яка складає 1 % від розміру субсидій для громадян на 2021 рік для оплати енергоносіїв та комунальних послуг у розмірі 350 млн. грн.;
-відшкодувати ОСОБА_3 одноразову матеріальну шкоду (упущену вигоду), яка складає 1 % від розміру субсидій для громадян на 2021 рік для оплати енергоносіїв та комунальних послуг у розмірі 350 млн. грн.;
-відшкодувати ОСОБА_4 одноразову матеріальну шкоду (упущену вигоду), яка складає 1 % від розміру субсидій для громадян на 2021 рік для оплати енергоносіїв та комунальних послуг у розмірі 350 млн. Грн.;
-відшкодувати ОСОБА_3 матеріальну шкоду за період з 01 січня 2007 року по дату забезпечення реалізації у виробництво спільної інтелектуальної власності по вказаним заявкам на винаходи у розмірі всіх місячних мінімальних Єдиних соціальних внесків до Пенсійного фонду;
-відшкодувати ОСОБА_3 матеріальну шкоду за період з 01 січня 2007 року по дату її виплати шкоду у розмірі всіх місячних прожиткових мінімумів для працездатних осіб;
-відшкодувати ОСОБА_4 матеріальну шкоду за період х 01 вересня 2015 року по дату забезпечення реалізації у виробництво спільної інтелектуальної власності по вказаним заявкам на винаходи у розмірі всіх місячних мінімальних Єдиних соціальних внесків до Пенсійного фонду;
-відшкодувати ОСОБА_4 матеріальну шкоду за період з 01 вересня 2015 року по дату її виплати шкоду у розмірі всіх місячних прожиткових мінімумів для працездатних осіб;
-відшкодувати ОСОБА_2 матеріальну шкоду у розмірі вартості газу та електричної енергії за опалювальний період 2020-2021 роки.
Також просить суд, перерахувати вказані кошти за моральні страждання у розмірі 40000 місячних прожиткових мінімумів для працездатних осіб та упущену вигоду ОСОБА_2 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у розмірі 1400 млн. грн., які є коштами платників податків, на рахунок Благодійного фонду «Екологія-Геос».
Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 16 липня 2021 року у відкритті провадження за позовом ОСОБА_2 , в частині позовних вимог до Держави України в особі: Дніпропетровського окружного адміністративного суду, Третього апеляційного адміністративного суду та Верховного суду Касаційного адміністративного суду, треті особи - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про відшкодування моральної та матеріальної шкоди за рахунок держави – відмовлено.
Позовну заяву ОСОБА_2 , в частині позовних вимог до Кабінету міністрів України, Департаменту екології та природних ресурсів Дніпропетровської обласної державної адміністрації та Головного управління Державної казначейської служби України Дніпропетровської області, треті особи – ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , про відшкодування моральної та матеріальної шкоди за рахунок держави, передано на розгляд Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська.
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить ухвалу суду скасувати та справу направити до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська в новому складі, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції є незаконною та необґрунтованою.
Відповідно до частини 1 ст. 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції справа розглядається за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями встановленими цією главою.
Згідно з частиною 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Так, відмовляючи ОСОБА_2 у відкритті провадження в частині позовних вимог до Держави України в особі: Дніпропетровського окружного адміністративного суду, Третього апеляційного адміністративного суду та Верховного суду Касаційного адміністративного суду, суд першої інстанції виходив з того, що розгляд судом позовних вимог, незалежно від їх викладення та змісту, предметом яких є, по суті, оскарження процесуальних дій (бездіяльності) судді (суду), пов`язаних із розглядом справи (від стадії відкриття провадження у справі до розгляду по суті, перегляду судових рішень у передбачених процесуальним законом порядках і їх виконання), нормами ЦПК України чи іншими законами України не передбачено, а відтак у відкритті провадження у такій справі в цій частині слід відмовити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України. 
Передаючи справу в частині позовних вимог ОСОБА_2 до Кабінету міністрів України, Департаменту екології та природних ресурсів Дніпропетровської обласної державної адміністрації та Головного управління Державної казначейської служби України Дніпропетровської області за підсудністю до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська, суд першої інстанції виходив з того, що враховуючи виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги до вказаних відповідачів, дана справа не підсудна Красногвардійському районному суду м. Дніпропетровська. 
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до пункту першого частини першої статті 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Відповідно до ч.11 ст. 49 Закону України “Про судоустрій і статус суддів” за шкоду, завдану судом, відповідає держава на підставах та в порядку, встановлених законом.
Тлумачення норми свідчить, що на законодавчому рівні встановлено імунітет суду, і він не може бути відповідачем у цивільній справі. Наявність імунітету, за своєю суттю, є засобом, який гарантує належне функціонування системи правосуддя і дозволяє судам виконувати свою судову функцію незалежно та неупереджено.
Європейський суд з прав людини зауважив, що питання імунітету суддів вже зустрічалося при розгляді однієї зі справ, і в ній Суд дійшов висновку, що такий імунітет мав законну мету, оскільки був засобом забезпечення належного здійснення правосуддя. Суд також постановив, що з огляду на обставини тієї справи таке обмеження було пропорційним (Плахтєєв та Плахтєєва проти України (Plakhteyev and Plakhteyeva v. Ukraine), N 20347/03, § 36, від 12 березня 2009 року).
Висновок про недопустимість суду бути відповідачем у цивільній справі дозволяє зробити і тлумачення ст.ст. 1174, 1176 ЦК України.
Відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю суду, покладається на державу, а не на суд.
Законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) суддів, вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю. Належним відповідачем у спорах про відшкодування шкоди, заподіяної судом, може бути лише держава, а не суди (судді), які діють від імені держави та виконують покладені на них державою функції правосуддя.
Згідно з ч.ч.1, 3 ст. 6 Закону України “Про судоустрій і статус суддів” здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Втручання у здійснення правосуддя, вплив на суд або суддів у будь-який спосіб забороняється і тягне відповідальність, установлену законом.
Закони України не передбачають можливості розгляду у суді позовних вимог про визнання незаконними дій/бездіяльності іншого суду після отримання останнім позовної заяви та визначення складу суду для її розгляду чи про зобов`язання іншого суду до вчинення процесуальних дій, оскільки такі дії/бездіяльність є пов`язаними з розглядом судової справи навіть після його завершення. Вирішення у суді спору за такими позовними вимогами буде втручанням у здійснення правосуддя іншим судом.
Оскарження діяльності суддів (судів) щодо розгляду та вирішення справ, а також оскарження судових рішень поза порядком, передбаченим процесуальним законом, не допускається. Суди та судді не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їхніх дій чи бездіяльності під час розгляду інших судових справ, про оскарження їх рішень, ухвалених за наслідками розгляду цих справ, а також про зобов`язання судів та суддів до вчинення певних процесуальних дій.
Вчинення (не вчинення) суддею (судом) процесуальних дій під час розгляду конкретної справи, а також ухвалені у ній рішення можуть бути оскаржені до суду вищої інстанції у порядку, передбаченому процесуальним законом для тієї справи, під час розгляду якої вони відповідно були вчинені (мали бути вчинені) чи ухвалені.
Усі процесуальні порушення, що їх допустили суди після отримання позовної заяви та визначення складу суду для її розгляду, можуть бути усунуті лише у межах відповідної судової справи, в якій такі порушення були допущені.
Оскарження вчинення (не вчинення) судом (суддею) у відповідній справі процесуальних дій і ухвалених у ній рішень не може відбуватися шляхом ініціювання нового судового процесу проти суду (судді).
Приписи “заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства” (пункт 1 частини першої статті 186 ЦПК України), “позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства” (пункт 1 частини першої статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України) стосуються як позовів, які не можуть розглядатися за правилами відповідно цивільного чи адміністративного судочинства, так і тих позовів, які взагалі не можуть розглядатися судами.
У липні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом зокрема до Держави України в особі: Дніпропетровського окружного адміністративного суду, Третього апеляційного адміністративного суду, Верховного суду Касаційного адміністративного суду про відшкодування моральної шкоди заподіяної під час відправлення суддями правосуддя у справі № 160/6553/21.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі №454/3208/16-ц викладені висновки, що позовні вимоги про визнання незаконними пов`язаних з розглядом судової справи дій/бездіяльності суду (судді чи посадових осіб суду), а також вимоги про зобов`язання суду (судді) до вчинення певних процесуальних дій не можуть розглядатися за правилами будь-якого судочинства.
Позовні вимоги про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними діями чи бездіяльністю суду, можуть бути предметом розгляду у випадках, передбачених статтею 1176 ЦК України.
У разі надходження позовної заяви з вимогами про визнання незаконними пов`язаних з розглядом судової справи дій/бездіяльності суду (судді чи посадових осіб суду), про зобов`язання суду (судді) до вчинення певних процесуальних дій або про відшкодування завданої незаконними діями чи бездіяльністю суду (судді) шкоди з підстав, не передбачених статтею 1176 ЦК України, суд відмовляє у відкритті провадження у справі (пункт 1 частини першої статті 186 ЦПК України).
Отже, враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у відкритті провадження в частині позовних вимог до Дніпропетровського окружного адміністративного суду, Третього апеляційного адміністративного суду, Верховного суду Касаційного адміністративного суду.
Що стосується законності ухвали суду в частині передачі справи за підсудністю до Бабушкінського районного суду, колегія суддів виходить з наступного.
Так, за загальним правилом ч.2 ст.27 ЦПК України позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.
Визначити підсудність суду - означає з`ясувати коло цивільних справ, які компетентний вирішувати по суті даний суд.
Зареєстрованим місцезнаходженням відповідача – Головного управління Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області, є вул. Челюскіна, буд. 1 у м. Дніпрі, відповідача — Кабінету міністрів України є вул. Грушевського, 12/2, м. Києва, відповідача - Департаменту екології та природних ресурсів Дніпропетровської обласної державної адміністрації є вул. Лабораторна, 69 у м. Дніпрі. Тобто місцезнаходження відповідачів не відноситься до Чечеловського району м. Дніпра.
Частиною 4 ст. 28 ЦПК України передбачено, що позови, пов`язані з відшкодуванням шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача. 
Так, матеріалами справи встановлено, що зареєстрованим місцем проживання позивача є АДРЕСА_1 , що також не відноситься до Чечеловського району м. Дніпра.
Відповідно до вимог пункту 1 частини першої статті 31 ЦПК України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.
З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано передав справу в частині позовних вимог до Кабінету міністрів України, Департаменту екології та природних ресурсів Дніпропетровської обласної державної адміністрації та Головного управління Державної казначейської служби України Дніпропетровської області про відшкодування моральної та матеріальної шкоди за рахунок держави до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська, оскільки місцезнаходженням одного з відповідачів - Головного управління Державної казначейської служби України Дніпропетровської області є Шевченківський район м.  Дніпра. 
Оскільки апеляційним судом не встановлено порушень судом першої інстанції при розгляді справи вимог процесуального закону або неправильної оцінки досліджених у справі доказів, то підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваної ухвали апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, - 

П О С Т А Н О В И В : 

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 16 липня 2021 року  -  залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку. 

Головуючий          Н.М. Деркач
Судді Т.Р. Куценко
І.Ю. Ткаченко