ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2021 року	Львів	Справа № 260/2328/20 пров. № А/857/14688/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:
головуючого судді                                                    Ніколіна В.В.
суддів                                                                         Гінди О.М., Затолочного В.С.,
за участі секретарів судового засідання                 Рибачука А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Закарпатської обласної прокуратури на додаткове рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 06 липня 2021 року (суддя – Гаврилко ЄЄ., м. Ужгород) у справі за адміністративним позовом    ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Другої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора, Закарпатської обласної прокуратури про визнання протиправними дій та рішень, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 у червні 2020 року звернувся до суду з адміністративним позовом до Офісу Генерального прокурора, Другої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора, Закарпатської обласної прокуратури, у якому просив: визнати протиправними (незаконними) дії Офісу Генерального прокурора, дії та рішення Другої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора щодо ОСОБА_1 з питань проведення стосовно останнього другого етапу атестації - складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки та скасувати рішення кадрової комісії № 2 від 09.04.2020 № 305 "Про неуспішне проходження Прокурором атестації за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки"; визнати протиправним (незаконним) та скасувати наказ прокурора Закарпатської області від 28.04.2020 № 171 к про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора відділу організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчими територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, що поширює свою діяльність на Закарпатську область, за п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України "Про прокуратуру"; поновити ОСОБА_1 в органах прокуратури Закарпатської області на посаді прокурора відділу організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчими територіального управління Державною бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, що поширює свою діяльність на Закарпатську область яку він займав станом на 30.04.2020, або рівнозначній посаді, яку останній займав станом на 30.04.2020; стягнути з прокуратури Закарпатської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 30.04.2020 по день набрання рішенням суду в даній справі законної сили.
Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 06 липня 2021 року у справі №260/2328/20 позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Офісу Генерального прокурора, дії та рішення Другої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора щодо ОСОБА_1 з питань проведення стосовно останнього другого етапу атестації - складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки та скасувати рішення кадрової комісії № 2 - від 09 квітня 2020 року № 305 "Про неуспішне проходження Прокурором атестації за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки". Визнано протиправним та скасовано наказ прокурора Закарпатської області від 28 квітня 2020 року № 171 к про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора відділу організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчими територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, що поширює свою діяльність на Закарпатську область, за статтею 51 частиною 1 пунктом 9 Закону України "Про прокуратуру". Поновлено ОСОБА_1 в Закарпатській обласній прокуратурі на посаді прокурора відділу організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчими територіального управління Державною бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, що поширює свою діяльність на Закарпатську область, яку він займав станом на 30 квітня 2020 року. Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 в Закарпатській обласній прокуратурі на посаді   прокурора відділу організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчими територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого місті Львові, що поширює свою діяльність на Закарпатську область, яку займав ОСОБА_1 станом на 30 квітня 2020 року. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Позивачем 17 червня 2021 року подано заяву про ухвалення додаткового рішення, оскільки судом не було вирішено позовної вимоги про стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Додатковим рішенням суду першої інстанції від 06 липня 2021 року стягнуто із Закарпатської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, а саме: з 30 квітня 2020 року по 17 травня 2021 року, із утриманням із цієї суми обов`язкових платежів (податків та зборів), у розмірі 269241,06 грн. Допущено негайне виконання рішення в частині стягнення на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць у розмірі    10957,44 грн.
Не погодившись із додатковим рішенням, його оскаржила Закарпатська  обласна прокуратура, яка із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати додаткове рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовної вимоги про стягнення на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу. В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що після звільнення з посади прокурора в прокуратурі Закарпатської області позивач працевлаштувався в прокуратурі Закарпатської області з 13.07.2020 та в подальшому в Закарпатській обласній прокуратурі по теперішній час на умовах строкового контракту на посаді державного службовця, та весь час отримував заробітну плату. При цьому, отримана ОСОБА_1 за вказаний період заробітна плата (397680,66 грн.) перевищує суму середнього заробітку позивача за час вимушеного прогулу (269241,06 грн.). Суд першої інстанції при прийнятті додаткового рішення не врахував, що Верховний Суд України в пункті 32 постанови Пленуму №9 від 06.11.1992 «Про практику розгляду судами трудових спорів» вказав, що при присудженні оплати за час вимушеного прогулу зараховується заробіток за місцем нової роботи (одержана допомога по тимчасовій непрацездатності, вихідна допомога, середній заробіток на період працевлаштування, допомога по безробіттю), який працівник мав в цей час. З урахуванням вищенаведеного, у суду першої інстанції були відсутні підстави про стягнення на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Позивач правом подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Ухвалюючи додаткове рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що із Закарпатської обласної прокуратури на користь ОСОБА_2 необхідно стягнути середній заробіток за весь час вимушеного прогулу за період з 30 квітня 2020 року по 17 травня 2021 року, із утриманням із цієї суми обов`язкових платежів (податків та зборів), у розмірі 269241,06 грн., оскільки позивача звільнено незаконно, що встановлено рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 17 травня 2021 року.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх правильними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи, з огляду на наступне.
Згідно зі статтею 252 частини 1 пункту 1 КАС України  суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення.
Умови обчислення середньої заробітної плати визначаються  Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати"  (далі - Порядок № 100) та згідно пункту "з" статті 1 Порядку № 100 цей Порядок застосовується при обчисленні середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Пунктом 2 абзацом 3 Порядку № 100 встановлено, що обчислення середньої заробітної плати, передбачено, що у всіх інших випадках (крім випадків обчислення середньої заробітної плати для оплати щорічної відпустки) збереження середньої заробітної плати і середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.
Згідно з пунктом 8 абзацу 1 Порядку № 100 обчислення середньої заробітної плати нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
Відповідно до пункту 6 абзацу 5  Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" від 24.12.1999 року за № 13,    при задоволенні вимог про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню.
Згідно з довідкою Закарпатської обласної прокуратури від 03 серпня 2020 року № 163-вих 2020 заробітна плата позивача за лютий 2020 року складала - 20004,89 грн та за березень 2020 року - 1909,99 грн. Середньоденна заробітна плата становить - 1043,57 грн, середньомісячна - 10957,44 грн (т.2, а.с.6).
Відповідно до листа Міністерства соціальної політики України від 29 липня 2019 року № 1133/0/206-19 "Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2020 рік" кількість робочих днів за період вимушеного прогулу з 30 квітня 2020 року по 31 грудня 2020 року складає 168 робочих днів. Так, кількість робочих днів у травні 2020 року - 19, у червні 2020 року - 20, у липні 2020 року - 23, у серпні 2020 року - 20, у вересні 2020 року - 22, в жовтні 2020 року - 21, в листопаді 2020 року- 21, в грудня 2020 року - 22.
Відповідно до листа Міністерства соціальної політики України від 12 серпня 2020 року № 3501-06/219 "Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2021 рік" кількість робочих днів за період вимушеного прогулу з 01 січня 2021 року по 17 травня 2021 року складає 90 робочих днів. Так, кількість робочих днів у січня 2021 року - 19, в лютому 2021 року - 20, в березні 2021 року - 22,    квітні 2021 року - 22, в травні 2021 року - 7.
Отже, загальна кількість робочих днів за період вимушеного прогулу з 30 квітня 2020 року по 17 травня 2021 року складає 258 робочих днів.
Як вбачається з вказаної довідки, відповідачем самостійно зазначено розмір середньоденної заробітної плата позивача, який становить 1043,57 грн.
Таким чином, кількість днів вимушеного прогулу позивача за період з 30 квітня 2020 року по 17 травня 2021 року складає 258 робочих днів, а загальна сума середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу з 30 квітня 2020 року по 17 травня 2021 року, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, складає 269241,06 грн (258 х 1043,57 грн).
Згідно з наказом виконувача обов`язків прокурора Закарпатської області І. Дем`янчука № 281к від 10 липня 2020 року ОСОБА_1 було призначено на посаду начальника відділу інформаційних технологій, матеріально-технічного забезпечення та соціально-побутових потреб прокуратури Закарпатської області на умовах строкового контракту про проходження державної служби з 13 липня 2020 року (т. 2, а.с.89).
Відповідно до наказу керівника Закарпатської обласної прокуратури № 171к від 05 листопада 2020 року ОСОБА_1 було призначено на посаду начальника відділу матеріально-технічного забезпечення та соціально-побутових потреб Закарпатської обласної прокуратури на умовах строкового контракту про проходження державної служби з 06 листопада 2020 року (т. 2, а.с.90). Розрахунковими листами за 2020-2021 роки, підтверджується факт отримання позивачем заробітної плати (т. 2, а.с.91-94).
Таким чином, встановлено, що позивач у період із 13 липня 2020 року та станом на день постановлення рішення в даній справі перебував на державній службі категорії "Б" Закарпатської обласної прокуратури на умовах строкового контракту.
Відповідно до  статті 235 частини 2 Кодексу законів про працю України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.
Отже, виплата середнього заробітку проводиться за весь час вимушеного прогулу. Законом не передбачено будь-яких підстав для зменшення його розміру за певних обставин.
Щодо доводів апелянта про необхідність врахування правових висновків, викладених у пункті 32  постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», відповідно до яких при присудженні оплати за час вимушеного прогулу зараховується заробіток за місцем нової роботи, який працівник мав у цей час, апеляційний суд звертає увагу на те, що такі були зроблені судом касаційної інстанції за наслідками аналізу правових норм у редакції, що є нечинними на час вирішення цього спору.
Таким чином, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне додаткове рішення та вірно допустив вказане рішення до негайного виконання в частині стягнення на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць.
В підсумку, апеляційний суд переглянув оскаржуване рішення суду і не виявив порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли призвести до ухвалення незаконного судового рішення, щоб його скасувати й ухвалити нове. 
Міркування і твердження Закарпатської обласної прокуратури не спростовують правильності правових висновків цього рішення, у зв`язку з чим апеляційна скарга на додаткове рішення суду не підлягає задоволенню.
Згідно із статтею 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що додаткове рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 242 КАС України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги колегією суддів не встановлено.
Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.
Керуючись ч.3 ст. 243, ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Закарпатської обласної прокуратури залишити без задоволення, а додаткове рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 06 липня 2021 року у справі №260/2328/20 – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя	 	В. В. Ніколін 	
судді	 	О. М. Гінда 	
 	 	В. С. Затолочний  	
Повне судове рішення складено 28 жовтня 2021 року