П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

13 жовтня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 420/329/21	
Головуючий в 1 інстанції: Потоцька Н.В.
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача – Стас Л.В.,
суддів: Шеметенко Л.П., Турецької І.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Ніц Анатолія Сергійовича на додаткове рішення Одеського окружного адміністративного суду від 31 травня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Одеської міської ради, третя особа: Комунальне підприємство «Одестранспарксервіс», фізична особа-підприємець ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування рішення в частині,

В С Т А Н О В И В :

У січні 2021 року ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з позовом до Одеської міської ради, третя особа: КП «Одестранспарксервіс», ФОП ОСОБА_2 , в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати рішення Одеської міської ради від 29 квітня 2020 року №5954-VII Про внесення змін до рішення Одеської міської ради від 27 серпня 2014 року № 5286-VІ "Про затвердження переліку спеціальних земельних ділянок, відведених для організації та провадження діяльності із забезпечення паркування транспортних засобів на території м.Одеси, у новій редакції" у частині доповнення пунктом №96 за Приморським районом "Переліку спеціальних земельних ділянок, відведених для організації та провадження діяльності із забезпечення паркування транспортних засобів на території м.Одеси (спеціально відведені автостоянки)", затвердженого згідно із додатком №2, який міститься в підпункті 1.2 пункту 1 оспорюваного рішення, згідно з текстом якого Приморський район, №з/п96, місцезнаходження спеціальної земельної ділянки - АДРЕСА_1 (від вул. Грецької до АДРЕСА_2 ), кількість місць для паркування (одиниць) - 24, займана площа (кв.м.) - 398 технічне облаштування - облаштовано.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 12 травня 2021 року позов ОСОБА_1 - задоволено.
Визнано протиправним та скасовано рішення Одеської міської ради від 29 квітня 2020 року №5954-VII Про внесення змін до рішення Одеської міської ради від 27 серпня 2014 року №5286-VІ "Про затвердження переліку спеціальних земельних ділянок, відведених для організації та провадження діяльності із забезпечення паркування транспортних засобів на території м. Одеси, у новій редакції" у частині доповнення пунктом №96 за Приморським районом "Переліку спеціальних земельних ділянок, відведених для організації та провадження діяльності із забезпечення паркування транспортних засобів на території м. Одеси (спеціально відведені автостоянки)", затвердженого згідно із додатком №2, який міститься в підпункті 1.2 пункту 1 оспорюваного рішення, згідно з текстом якого Приморський район, №з/п96, місцезнаходження спеціальної земельної ділянки - АДРЕСА_1 (від вул. Грецької до АДРЕСА_2 ), кількість місць для паркування (одиниць) - 24, займана площа (кв.м.) - 398 технічне облаштування - облаштовано.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Одеської міської ради на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 908,00 грн., сплачені згідно квитанції №0.0.1961699191.1 від 30 грудня 2020 року та №0.0.1967030731.1 від 05 січня 2021 року.
Додатковим рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 31 травня 2021 року в задоволенні заяви адвоката ОСОБА_1 – Ніц А.С. про стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 16500 грн. - відмовлено. 
Приймаючи додаткове рішення, суд першої інстанції виходив з того, що представником позивача - адвокатом Ніц А.С. не підтверджено належними та допустимими доказами суму гонорару 16500 грн., яка, на його думку, підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Одеської міської ради.
Одеська міська рада заперечувала проти задоволення заяви щодо винесення додаткового рішення вказавши на неспівмірність понесених витрат позивача на правову допомогу заявленому розміру гонорару адвоката.

Не погоджуючись з вказаним додатковим рішенням, адвокат ОСОБА_1 – Ніц А.С. подав апеляційну скаргу, у якій зазначив, що рішення винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим скаржник просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким задовольнити вимоги заяви про стягнення на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у зазначеній сумі.
Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що в матеріалах справи міститься достатня кількість первинних документів, які підтверджують співмірність суми гонорару адвоката ОСОБА_1 – Ніц А.С. зі складністю справи, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.
Адвокат Ніц А.С. також вказує, що судом першої інстанції помилково не враховано п.4.1 Договору про надання правової допомоги, за яким розмір гонорару адвоката визначається на підставі цін за відповідні послуги/роботи та підтверджується підписаним сторонами Актом наданих послуг.
Окрім того, 12 жовтня 2021 року до суду апеляційної інстанції надійшли додаткові пояснення ОСОБА_3 , за якими адвокат звертає увагу суду на п.3.2 вказаного Договору, у якому сторони визначили, що відповідно до ч.3 ст.631 ЦК України сторони домовилися, що умови цього договору застосовуються до відносин між ними, які виникли з 15 грудня 2020 року.
18 серпня 2021 року від Одеської міської ради надійшов відзив на апеляційну скаргу за яким відповідач вважає апеляційну скаргу необґрунтованою, а тому просить додаткове рішення Одеського окружного адміністративного суду від 31 травня 2021 року залишити без змін. 

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню? з таких мотивів.
Відповідно до ч.1 та ч.3ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.
Згідно положень ч.ч. 2-5 ст.134 КАС України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до ч.ч. 6, 7 ст.134 КАС України, у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Згідно ч.ч. 7, 9 ст.139 КАС України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем, для підтвердження понесених витрат на правничу допомогу, надано до суду наступні документи: 
- копію Договору про надання правової допомоги від 06 лютого 2021 року між адвокатом Ніц А.С. та позивачем;
- довідку про отримання грошових коштів від 14 травня 2021 року у сумі 16500 грн.;
- Акт надання послуг №1 до Договору про надання правової допомоги №06/02-2021 від 14 травня 2021 року, згідно якого адвокатом здійснено:
- підготовку позовної заяви (5 годин) – 5000 грн.;
- підготовку відповіді на відзив (3 години) – 3000 грн.;
- підготовку заперечень на клопотання про залучення третіх осіб (1 година) – 1000 грн.;
- участь у судовому засіданні 22 лютого 2021 року, 12 березня 2021 року, 31 березня 2021 року (відеоконференція), 12 травня 2021 року (без врахування часу) – 4000 грн.;
- підготовку пояснень на заперечення (2 години) – 2000 грн.;
- підготовку клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції (0,5 годин) – 500 грн.;
- підготовку відповіді на пояснення третьої особи (1 година) – 1000 грн.
Разом з тим, дослідивши додані до заперечення уповноваженої особи Одеської міської ради роздруківки з Інтернет джерела, колегія суддів встановлено, що підготовка позовної заяви має вартість від 1500 грн. до 6000 грн., що відповідає вартості складеного позову адвокатом Ніц А.С., зазначеної в Акті надання послуг №1 у сумі 5000 грн. (а.с.70)
Окрім того, колегія суддів вказує, що відповідно п.3.2 Договору №06/02-2021 сторони визначили, що згідно ч.3 ст.631 Главою 63 Цивільного кодексу України, умови цього договору застосовуються до відносин між ними, які виникли з 15 грудня 2020 року.(а.с.48-49)
Таким чином, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що виконання підготовки позовної заяви вчинено поза межами укладеного договору та за завищену вартість.
Разом з тим, Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу, врегульовано Главою 63 Цивільного кодексу України. Зокрема, стаття 903 Цивільного кодексу України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Глава 52 Цивільного кодексу України регулює загальні поняття та принципи будь-якого цивільного договору, включаючи договір про надання послуг. Стаття 632 Цивільного кодексу України регулює поняття ціни договору; за приписами вказаної статті ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.
Згідно зі статтею 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Системний аналіз наведених вище норм законодавства дозволяє зробити наступні висновки:
- Договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі (виключення щодо останнього наведені в частині 2 статті 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»);
- За своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись  главою 52 Цивільного кодексу України;
- Як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару;
- Адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв;
- Адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Вказане передбачено як приписами цивільного права, так і Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»;
- Відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару.
Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суд має виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».
У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суд, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, має право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.
Водночас, у тексті Договору про надання правової допомоги №06/02-2021 від 06 лютого 2021 року відсутні умови (пункти) щодо порядку та форми розрахунку адвокатського гонорару та порядку оплати такої професійної правової допомоги.
З огляду на вищенаведене, колегія суддів констатує, що оскільки відсутня об`єктивна можливість пересвідчитись щодо домовленості між адвокатом Ніц А.С. та його клієнтом щодо розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару, враховуючи заперечення іншої сторони, наявні підстави для зменшення заявлених до відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає за необхідне частково задовольнити заяву адвоката ОСОБА_1 – Ніц А.С. шляхом ухвалення додаткового судового рішення про стягнення з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу у розмір 7000,00 грн., оскільки такий розмір гонорару є співмірним зважаючи на складність справи, якість підготовлених документів, витрачений адвокатом час.
При цьому, колегія суддів наголошує, що метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої прийняте рішення, витрачених коштів, але і в певному сенсі спонукання суб`єкта владних повноважень утримуватися від подачі безпідставних заяв, скарг і своєчасно вчиняти дії, необхідні для поновлення порушених прав та інтересів фізичних і юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин, про що зазначив Верховний Суд у постанові від 05 вересня 2019 року по справі №826/841/17.
Відповідно до положень ч.5 ст.143 КАС України, у випадку, передбаченому частиною третьою цієї статті, суд виносить додаткове рішення в порядку, визначеному статтею 252 цього Кодексу.
За змістом статті 252 КАС України визначено, що суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
За змістом частини 1 статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Керуючись ст.ст. 243, 252, 311, 317, 321, 325, 328, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_1 – Ніц Анатолія Сергійовича – задовольнити частково.
Додаткове судове рішення Одеського окружного адміністративного суду від 31 травня 2021 року - скасувати.
Ухвалити у справі нове додаткове рішення, яким заяву представника ОСОБА_1 – адвоката Ніц Анатолія Сергійовича задовольнити частково.
Стягнути з Одеської міської ради (код ЄДРПОУ26597691,65026, Україна, м.Одеса, пл.Думська, 1) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_3 ) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7000 (сім тисяч) грн. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає відповідно до вимог статті 272 КАС України.

Повний текст судового рішення складений 13.10.2021 року.

Головуючий суддя 	 	Стас Л.В.	
Судді	    	Турецька І.О.    Шеметенко Л.П.