Справа № 760/4897/20                                                                                        Суддя в І-й інстанції Горбатовська С.А.
Провадження № 33/824/462/2021                                                                           Суддя в II-й інстанції  Ігнатюк О.В.

КИЇВСЬКИЙ   АПЕЛЯЦІЙНИЙ   СУД

П О С Т А Н О В А
 
І м е н е м    У к р а ї н и
 
18 жовтня 2021 року                                                                                м. Київ
 
Київський апеляційний суд
у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Ігнатюка О.В., з участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , захисника Скотаря О.М., розглянувши справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Солом`янського районного суду міста Києва від 01 квітня 2020 року, -
в с т а н о в и в :
Постановою судді Солом`янського районного суду міста Києва від 01 квітня 2020 року на 
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП накладене адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10 200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.
ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності за те, що він, 16 лютого 2020 року, о 04 годині 36 хвилин, в місті Києві, по вул. Гарматній, 51-а, керував автомобілем марки «Форд», номерний знак НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Відповідно до проведеного огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу «Drager», результат тесту становив 1,78 ‰.
У апеляційній скарзі ОСОБА_1 указано на незаконність постанови судді та необхідність її скасування. В обґрунтування доводів апеляційної скарги послався на те, що постанова винесена із порушенням норм чинного законодавства, обставини справи з`ясовані неповно, висновки судді не відповідають фактичним обставинам справи. Апелянт вважав необґрунтованим висновок судді щодо прийняття у якості доказу його вини відеозапису із нагрудної камери поліцейського, оскільки відеозапис не містить підтвердження факту керування транспортним засобом. ОСОБА_1 , заперечуючи факт керування транспортним засобом звернув увагу на те, що перебуваючи у розважальному закладі «Форсаж», вийшов на вулицю та викликав драйвера який повинний був відвезти його до дому та у цей час очікував його з подругою біля свого автомобіля на парковці. Вважав необґрунтованим посилання суду на те, що працівники поліції на місце події були викликані по факту дорожньо-транспортної пригоди за участю автомобіля «Форд», номерний знак НОМЕР_1 . Вказав на те, що будь-яких відомостей на підтвердження цих доводів матеріали справи не містять, протокол про адміністративне правопорушення по факту дорожньо-транспортної пригоди на нього складено не було. Проведений огляд на стан алкогольного сп`яніння вважав проведеним із порушенням вимог закону, оскільки апелянт не керував транспортним засобом та за відсутності його згоди із проведеним оглядом, працівники поліції у порушення вимог ст.266 КУпАП не запропонували йому пройти огляд у медичному закладі. Окрім цього, на думку апелянта суд не обґрунтовано використав у якості доказу його вини показання свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які не були свідками факту керування ним транспортним засобом та по факту були лише свідками проведеного огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою спеціального технічного приладу «Драгер» та могли підтвердити лише його перебування у стані алкогольного сп`яніння. Поряд із цим вказав на те, що матеріали справи не містять даних про його відсторонення від керування транспортним засобом що є порушенням вимог ст.266 КУпАП. Окремо апелянт вказав на порушення його права на захист, допущене судом у ході розгляду справи без його участі. Вказав на те, що постанова судді суду першої інстанції не містить характеризуючи його особу даних та обставин, що пом`якшують та обтяжують його відповідальність. ОСОБА_1 вказав також і на те, що суддя місцевого суду не звернув уваги на безпідставність зупинки працівниками поліції його транспортного засобу, підстави для якої чітко регламентовані ст.35 Закону України «Про Національну поліцію». Просив постанову судді скасувати та закрити провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.
В судовому засіданні 23.11.2020 року ОСОБА_1 та його захисник Скотар О.М. дали пояснення по апеляційній скарзі. В подальшому ОСОБА_1 направив до суду клопотання у якому просив розглянути справу у його відсутність за участі його захисника Скотара О.М. Захисник Скотар О.М., кожного разу будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи не з`явився до суду 9 разів, зокрема: 13.07.2020 року, 07.09.2020 року, 19.10.2020 року, 18.12.2020 року, 01.02.2021 року, 20.04.2021 року, 14.06.2021 року, 09.08.2021 року та 18.10.2012 року. У переважній більшості захисником подавались клопотання про перенесення розгляду справи із посиланням на ніби то поважні причини неявки. Між тим, даних які би підтверджували поважність неявки до суду захисником надано не було. Щодо неявки захисника до суду 18.10.2021 року, то суд звертає увагу на те, що надані захисником документи про його захворювання не дають підстави стверджувати те, що наявне у захисника захворювання перешкоджало його прибуттю до суду. Неодноразові неявки захисника до суду без підтвердження поважності причин такої неявки суд розцінює як зловживання захисника своїми правами у зв`язку із чим вважає за необхідне розглянути справу у відсутності захисника.
Вислухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисника, які апеляційну скаргу підтримали підтвердили її доводи і просили скаргу задовольнити, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на таке.
Висновки судді місцевого суду про доведеність факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння стверджуються зібраними у справі доказами, зокрема:
протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 072328 від 16.02.2020 року в частині часу та місця вчинення адміністративного правопорушення, анкетних даних особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та ідентифікаційних ознак керованого ним транспортного засобу;
актом огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння за допомогою технічного засобу та письмовою роздруківкою результатів проведеного огляду на стан алкогольного сп`яніння відповідно до якого на час огляду у крові ОСОБА_1 виявлений алкоголь в концентрації 1,78 0/00;
відеозаписом проведеного огляду на стан алкогольного сп`яніння, що був зроблений за допомогою нагрудної камери поліцейського;
іншими доказами.
Дослідивши указані докази та надавши їм належну юридичну оцінку суддя місцевого суду дійшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у керуванні автомобілем у стані алкогольного сп`яніння, правильність кваліфікації його дій за ч.1 ст. 130 КУпАП та на законних підставах наклав на нього стягнення у межах санкції цієї норми закону, належним чином мотивувавши свої рішення.
Апеляційна скарга ОСОБА_1 не містить доводів, які би указували на незаконність чи необґрунтованість ухваленого суддею рішення.
Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не керував автомобілем не ґрунтуються на зібраних у справі доказах, так як не ґрунтуються на доказах і доводи апеляційної скарги про відсутність ДТП, яка стала причиною виклику поліцейських. Як зазначено вище, відеозапис події, що був зроблений за допомогою відеокамери поліцейського судом визнається доказом вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення. Так, відповідно до ст. 251 КУпАП відеозапис зроблений за допомогою нагрудної камери поліцейського є джерелом доказів у справі про адміністративне правопорушення. Суд звертає увагу на те, що даний запис зроблений у відповідності до Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС України 18.12.2018 № 1026. Аналіз фактичних обставин, які встановлюються зазначеним відеозаписом дає підстави стверджувати про те, що у ході з`ясування поліцейськими обставин події ОСОБА_1 визнавався факт керування ним транспортним засобом, а також факт ДТП, який проявився у тому, що під час виїзду із парковки ним було допущено зіткнення із іншим автомобілем (зокрема 06 хв. першого відеозапису, події, що зафіксовані о 04 год. 17 хв.). Суд звертає увагу на те, що під час усього періоду спілкування ОСОБА_1 із поліцейським останнім неодноразово наголошувалось на тому, що наряд поліції був виплаканий саме із ДТП, яке було вчинене ОСОБА_1 , ця обставина підтверджувалась водієм іншого автомобіля, який був пошкоджений, від ОСОБА_1 не надійшло жодних заперечень щодо цих обставин. Наведене указує на те, що у ході провадження у цій справі факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом був доведений у повному обсязі. При цьому суд звертає увагу на те, що нормативними документами, які регламентують порядок виявлення та фіксування керування водіями транспортними засобами у стані алкогольного сп`яніння (ст. 266 КУпАП, п.2.5 ПДР України, Порядок направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проведення такого огляду, затверджений постановою КМ України від 17 грудня 2008 р. N 1103, Інструкція про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затверджена наказом МВС України та МОЗ України 09.11.2015 року № 1452/735) не передбачено, як умовою для вчинення дій пов`язаних із виявленням та фіксацією у водіїв стану алкогольного сп`яніння, обов`язковість зупинення їх поліцейськими. На думку суду факт керування водієм транспортним засором може доказуватись будь-яким із доказів, вичерпний перелік джерел яких визначений у ст. 251 КУпАП. Аналіз доказів, зібраних у цій справі указує на те, що факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом доведений повністю.
Не складання протоколу про адміністративне правопорушення по факту ДТП не має правового значення для цієї справи, оскільки ОСОБА_1 притягнути до відповідальності за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, а факт керування доведений зібраними у справі доказами.
Жодних порушень наведених вище нормативних документів у ході проведення поліцейськими огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння за допомогою технічних засобів судом не встановлено. Матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 не погоджувався із результатами огляду за допомогою технічного засобу і вимагав повторного проходження огляду у закладі охорони здоров`я, що викликало би у поліцейських обов`язок доставки ОСОБА_1 до найближчого медичного закладу, уповноваженого на проведення таких оглядів.
Щодо відсутності даних про відсторонення ОСОБА_1 від керування транспортним засобом, то із указаного відеозапису вбачається, що автомобіль знаходився на парковці, а ОСОБА_1 був попереджений про неможливість ним керування автомобілем. Підстави для передачі автомобіля іншій особі для подальшого ним керування чи евакуації автомобіля у поліцейського на місці події були відсутні. На думку суду вчинені поліцейським дії по попередженню подальшого керування ОСОБА_1 транспортним засобом у обстановці, яка була зафіксована його нагрудною камерою були адекватними і ефективними для досягнення зазначених цілей. 
Суд звертає увагу на те, що розгляд справи у суді першої інстанції був проведений у відсутності ОСОБА_1 . Проте він був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи і надав суду письмові пояснення по суті справи, клопотань про перенесення розгляду справи не подав. За таких обставин суд не знаходить порушень у діях суду першої інстанції, які проявились у розгляді справи у відсутність ОСОБА_1 . Окрім того, у суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 та захиснику була надана можливість навести усі аргументи на свій захист та надати усі необхідні для цього докази. Такою можливістю ні ОСОБА_1 , ні його захисник фактично не скористались.
Щодо накладеного на ОСОБА_1 стягнення, то суд звертає увагу на те, що воно відповідно до санкції ч.1 ст. 130 КУпАП є безальтернативним, а тому будь-які позитивні дані про особу ОСОБА_1 не могли вплинути на вид та розмір накладеного на нього стягнення.
Із урахуванням наведених вище мотивів, суд вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо безпідставності зупинки поліцейськими його транспортного засобу, оскільки вони суперечать не тільки зібраним у справі доказам, але і перебувають у суперечності із іншими доводами апеляційної скарги.
Наведене указує на необґрунтованість доводів апеляційної скарги та відсутність підстав для її задоволення. 
Постанова судді Солом`янського районного суду міста Києва від 01 квітня 2020 року щодо ОСОБА_1 відповідає вимогам закону, підстав для її зміни чи скасування суд не знаходить у зв`язку із чим залишає цю постанову без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Керуючись ст. 294 КУпАП, суд, -
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову судді Солом`янського районного суду міста Києва від 01 квітня 2020 року щодо ОСОБА_1 залишити без змін.
Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                       О.В. Ігнатюк