ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2021 року

м. Харків

справа № 630/658/20

провадження № 22-ц/818/5634/21

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.,

суддів: Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Харківгаз Збут»,

відповідач —   ОСОБА_1 

третя особа - Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Харківгаз»

розглянувши у порядку ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, в приміщенні суду в м. Харкові цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківгаз Збут» до ОСОБА_1 , третя особа: Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Харківгаз», про стягнення заборгованості за газопостачання 
за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківгаз Збут» 
на рішення Люботинського міського суду Харківської області від 15 липня 2021 року у складі судді Дем`яненко І.В., - 
в с т а н о в и в:

07 грудня 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Харківгаз Збут» (далі за текстом - ТОВ «Харківгаз Збут») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , у якому просило стягнути заборгованість у розмірі 28 198, 69 грн. із них: борг – 20 572, 18 грн., 3% річних – 1 899, 71 грн., інфляційні втрати – 5 727, 07 грн. та судові витрати у розмірі 2102 грн
Рішенням Люботинського міського суду Харківської області від 15 липня 2021 року в задоволенні позову ТОВ «Харківгаз Збут» - відмовлено. 
В апеляційній скарзі ТОВ «Харківгаз Збут», посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ТОВ «Харківгаз збут» задовольнити; судові витрати стягнути з відповідача. 
Зазначає, що суд помилково прийшов до висновку про необґрунтованість позовних вимог, враховуючи ті обставини, що позивачем неправомірно нарахована заборгованість ОСОБА_1 , та неправомірно нарахований обсяг природного газу.
Посилається на те, що до відключення об`єкту за адресою: АДРЕСА_1 від газопостачання споживачем ОСОБА_1 , всупереч вимог п. 4 глави 4 розділу IX Кодексу ГРС не надавалися Оператору ГРМ фактичні показання лічильника газу, у зв`язку з чим Оператором ГРМ проводилося нарахування обсягів спожитого ОСОБА_1 газу на рівні планового місячного об`єму споживання на відповідний період, що відповідає нормі закону.
Даний факт також підтверджується письмовими поясненнями наданими суду представником третьої особи.
Вважає, що розбіжність між показниками лічильника зазначеними в довідці про заборгованість та показниками зазначеними в акті про відключення об`єкта від 02.08.2018 виникла внаслідок невиконання споживачем ОСОБА_1 вимог п. 4 глави 4 розділу IX Кодексу ГРС.
Вказує, що суд безпідставно не врахував вимоги глави 4 розділу IX Кодексу ГРС та дійшов помилково висновку про неправомірність нарахованої заборгованості.
У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу ТОВ «Харківгаз Збут» - залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, 
Зазначає, що доводи апеляційної скарги про порушення матеріального та процесуального законодавства судом під час ухвалення рішення судом першої інстанції допустимим доказами не підтверджено.
.        Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
       Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивачем неправомірно нарахована заборгованість ОСОБА_1 , а тому суд прийшов до висновку про неправомірність нарахування обсягу природного газу та необґрунтованості позовних вимог.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду виходячи з наступного.
       Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судовим розглядом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 є споживачем послуг з постачання природного газу, які надаються ТОВ «Харківгаз збут» за адресою: АДРЕСА_2 . За вказаною адресою відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 
02.08.2018 Мереф`янським ТП ПАТ «Харківгаз» був складений акт про відключення газопостачання. Станом на час відключення газопостачання показники лічильника становили 13 733, 75 м. куб, ( т. 1 а.с.88).
Звертаючись до суду з позовом ТОВ «Харківгаз Збут» посилалося на те, що ОСОБА_1 приєдналася до умов Типового договору шляхом підписання заяви-приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам. Внаслідок систематичного нехтування боржником ОСОБА_1 виконанням своїх обов`язків щодо повної та своєчасної оплати послуг з газопостачання утворилася заборгованість, яка за період з 31 грудня 2016 року по 31 жовтня 2020 року склала 20 572, 18 грн.. Остання оплата була проведена у серпні 2018 року у розмірі 28 грн. Позивачем з метою отримання оплати за надані послуги з газопостачання відповідачу направлялася вимога № 61712-Сл- 11505-0719 від 12.07.2019 щодо сплати заборгованості. Однак вимога залишилася без відповіді та без оплати. У зв`язку з несвоєчасним здійсненням оплати за природній газ, позивачем нараховані 3 % річних – 1 899, 71 грн, а також інфляційні втрати -5 727, 07 грн. 
Відповідно до частини 1 статті 714 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.
Частиною 1 статті 12 Закону України «Про ринок природного газу» передбачено, що постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором.
Згідно з пунктом 2 Розділу ІІІ Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг 30 вересня 2015 року № 2496  постачання природного газу побутовому споживачу здійснюється на підставі договору, що укладається між ним та постачальником на умовах типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого Регулятором, які є однаковими для всіх побутових споживачів України. За договором постачання природного газу постачальник зобов`язаний поставити побутовому споживачу природний газ у необхідних для нього об`ємах (обсягах), а побутовий споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені договором.
Згідно пункту 1.1. Типового договору, договір постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року № 2500, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 06 листопада 2015 року за № 1386/27831 (далі - Договір) є публічним і регламентує порядок та умови постачання природного газу споживачу, як товарної продукції постачальником.
Згідно з пунктом 4.4. Типового договору об`єм (обсяг) постачання та споживання природного газу споживачем за розрахунковий період визначається одним із нижченаведених способів: 1) за даними Оператора ГРМ за підсумками розрахункового періоду, що містяться в базі даних Оператора газотранспортної системи та доведені Споживачу Оператором ГРМ відповідно до умов договору розподілу природного газу; 2) або за плановими величинами середньомісячного споживання газу в опалювальний або міжопалювальний період. Вказана норма також знайшла своє відображення в пункті 13 Правил постачання природного газу.
Відповідно до абзаців 3,4 пункту 5 глави 4, розділу ІХ Кодексу газорозподільних систем дані про об`єм (м куб.) та обсяг (кВт·год, Гкал, МДж) розподіленого споживачу (спожитого ним) природного газу за розрахунковий період (газовий місяць) зазначаються Оператором ГРМ в особистому кабінеті споживача на сайті Оператора ГРМ (за наявності) та/або в рахунку про сплату послуги за договором розподілу природного газу.
Відповідно до розділу ІХ глави 4 пункту 4 Кодексу газорозподільних систем, побутовий споживач, який за умовами договору розподілу природного газу розраховується за лічильником газу, зобов`язаний щомісяця станом на 01 число місяця знімати фактичні показання лічильника газу та протягом п`яти діб (до 05 числа включно) надавати їх Оператору ГРМ у спосіб, визначений договором розподілу природного газу.
У разі неотримання Оператором ГРМ до 06 числа місяця, що настає за розрахунковим, показань лічильника газу та за умови, що лічильник газу не оснащений засобами дистанційної передачі даних, фактичний об`єм розподілу та споживання природного газу по об`єкту споживача за розрахунковий період визначається Оператором ГРМ на рівні планового місячного об`єму споживання на відповідний період, що розраховується, виходячи з групи споживання побутового споживача, з урахуванням вимог цього Кодексу. Якщо за підсумками наступного місяця споживач своєчасно надасть покази лічильника газу, формування об`єму розподілу та споживання природного газу за період зазначеного місяця здійснюється з урахуванням наданих показань.
Таким чином, величина об`єму та обсягу розподіленого та спожитого природного газу встановлюється відповідно до даних Оператора ГРМ.
З матеріалів справи убачається, та саме на цьому наголошує апелянт в доводах апеляційної скарги, що нарахування об`ємів природного газу, побутовому споживачу ОСОБА_1 за період з 01.12.2016 по 31.12.2020 визначалося позивачем на рівні планового обсягу. 
Визначення обсягів природного газу розрахунковим методом призвело до того, що показання лічильника природного газу, який встановлено на об`єкті відповідача ОСОБА_1 станом на 31.10.2020 становить 16603,62 м. куб, що не відповідає фактичним показанням лічильника газу, які зазначено в акті про відключення газопостачання., що станом на 02.08.2018 становили 13 733, 75 м. куб.
Згідно абз.6 п.4 розділу 4 глави ІХ КГС Оператор ГРМ має право здійснювати контрольні зняття показів лічильника природного газу споживача та зобов`язаний не рідше одного разу на шість місяців здійснювати контрольне зняття показань лічильника газу (з урахуванням встановленого строку для контрольного огляду вузла обліку) та формувати об`єм розподілу і споживання природного газу по об`єкту споживача за розрахунковий місяць, в якому було здійснено контрольне зняття показань лічильника газу, з урахуванням його фактичних показань.
З урахуванням наведеного, при розрахунках споживача за спожитий газ визначальними є фактичні (реальні) показання лічильника природного газу споживача. Визначення об`єму спожитого газу розрахунковим методом є тимчасовим заходом, який дозволяється застосувати оператору ГРМ при відсутності показань лічильника до здійснення контрольного зняття показників лічильника, який повинен проводитися не рідше одного разу на шість місяців. Після цього об`єми спожитого газу повинні бути скореговані до фактичних (реальних) показань лічильника природного газу споживача.
Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги, що розбіжність між показниками лічильника зазначеними в довідці про заборгованість та показниками зазначеними в акті про відключення об`єкта від 02.08.2018 року виникла внаслідок невиконання споживачем ОСОБА_1 вимог п. 4 глави 4 розділу IX Кодексу ГРС, оскільки виходячи з наведених норм чинного законодавства, оператор ГРМ після застосування розрахункового методу був зобов`язаний кожні 6 місяців проводити контрольні зняття показників лічильника і здійснювати корегування відповідно до фактичних показань лічильника.
Порушення обов`язку оператором ГРМ щодо проведення після спливу 6 місяців контрольного зняття показників лічильника, призвело до довільного застосування розрахункового методу, який не був скоригований відповідно до реальних показників лічильника.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Згідно із ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Звертаючись з позовом, позивач обґрунтував свої позовні вимоги тим, що відповідачем в спірний період було використано об`єм природнього газу, заборгованість за який складає суму 20 572, 18 грн., яку відповідач своєчасно не сплатив, а тому відповідно до положень ст. 625 ЦК України позивачем нараховані 3% річних – 1 899, 71 грн., інфляційні втрати – 5 727, 07 грн.
Відповідно до ч.2  ст. 625 ЦК України  боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Оскільки позивачем не доведено правомірність нарахувань заборгованості відповідача за використаний природній газ, то відсутні підстави для нарахування 3 відсотків річних та інфляційних втрат
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції вірно вирішив справу на підставі досліджених в судовому засіданні доказів та дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог .
Також суд першої інстанції, вирішуючи питання про розподіл між сторонами судових витрат, у відповідності до вимог ст. ст. 137, 141 ЦПК України, прийшов до правильного висновку про відшкодування відповідачу ОСОБА_1 витрат, понесених позивачем на правничу допомогу у сумі 5000 грн. Зі змісту апеляційної скарги убачається, що вказана сума апелянтом не оспорюється.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до п. п. в п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 375, 381, 382, 383, 384 ,389 ЦПК України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення.
Рішення Люботинського міського суду Харківської області від 15 липня 2021 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і, в силу п. 2 ч.3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Головуючий:                                                                                  О.В. Маміна 

Судді:                                                                                               Н.П. Пилипчук 

                                                                               О.Ю. Тичкова