Ухвала
іменем України 
 
26 листопада 2021 року
м. Київ
справа № 719/598/19
провадження № 51-4948ск21
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                       ОСОБА_1 ,
суддів                                    ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_4 — адвоката ОСОБА_5 на вирок Новодністровського міського суду Чернівецької області від
8 липня 2021 року й ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 28 вересня 
2021 року щодо засудженого ОСОБА_4 , 
встановив:
Новодністровський міський суд Чернівецької області вироком від 8 липня 2021 року засудив
ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця 
та жителя АДРЕСА_1 , непрацевлаштованого, раніше судимого, останній раз — вироком Новодністровського міського суду Чернівецької області від 30 березня 2017 року за 
ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 309, ст. 70 Кримінального кодексу України (далі—КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років з конфіскацією майна, зміненим Апеляційним судом Чернівецької області 6 липня 2017 року який, провадження за 
ч. 2 ст. 307 КК закрив, ухвалив вважати ОСОБА_4 засудженим за ч. 1 ст. 309 КК до покарання у виді арешту на строк 2 місяці, 
за ч. 2 ст. 185 КК до покарання у виді арешту на строк 4 місяці,
за ч. 3 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки
та виправдав за ч. 1 ст. 122 КК у зв`язку з недоведеністю його вини.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначено до відбуття ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.
Чернівецький апеляційний суд ухвалою від 28 вересня 2021 року вирок місцевого суду залишив без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах засудженого – без задоволення.
Згідно з вироком суду ОСОБА_4 визнано винним і засуджено за те, що він 
5 жовтня 2019 року о 13:10, перебуваючи на міському ринку в м. Новодністровську Чернівецької області, умисно, таємно проник до салону автомобіля марки «Мерседес-Бенц», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який перебував у законному користуванні ОСОБА_6 , звідки викрав мобільний телефон марки «ZTE» моделі «Blade X3 T620 A452 Gold» та інше майно, яке належить ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , спричинивши їм матеріальну шкоду на загальну суму 1170,19 грн.
Крім того, ОСОБА_4 11 жовтня 2019 року о 22:00, перебуваючи у квартирі 
АДРЕСА_2 , під час вживання алкогольних напоїв із ОСОБА_8 та ОСОБА_9 умисно, з корисливих мотивів викрав мобільний телефон останнього марки «Nokia» моделі «Lumia 920 Black RM-821», чим заподіяв йому майнову шкоду на суму 741,67 грн. 
У касаційній скарзі захисник, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, ставить вимогу про скасування оскаржених судових рішень та закриття кримінального провадження.
На обґрунтування своїх доводів вказує, що оскаржувані судові рішення 
є незаконними, необґрунтованими, невмотивованими, а винуватості його підзахисного у вчиненні інкримінованих йому злочинів, передбачених частинами 2, 3 ст. 185 КК, не доведено. 
Зазначає, що суд, постановляючи вирок, урахував лише показання потерпілих 
ОСОБА_6 та ОСОБА_7 і не звернув уваги на те, що в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які інші докази вини засудженого. Вважає, що показання потерпілих та свідка ОСОБА_10 не можуть бути допустимим доказом, оскільки отримані з чужих слів, а свідок ОСОБА_11 взагалі не був допитаний в судовому засіданні. Стверджує, що суд апеляційної інстанції не дав належної оцінки доводам, зазначеним в апеляційній скарзі, необґрунтовано залишив вирок місцевого суду без зміни.
Перевіривши доводи, зазначені в касаційній скарзі, та надані копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження потрібно відмовити з огляду на таке.
Згідно з ч. 1 ст. 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК) суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення у межах касаційної скарги. 
Відповідно до ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення                       і особі засудженого.
Зі змісту касаційної скарги захисника вбачається, що він, надаючи оцінку доказам, по суті заперечує достовірність окремих із них та правильність установлення фактичних обставин кримінального провадження, тоді як їх перевірки з огляду на ст. 433 КПК до повноважень суду касаційної інстанції законом не віднесено.
Статтею 370 КПК визначено, що судове рішення повинно бути ухвалено компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Також
у рішенні має бути наведено належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.
За статтею 94 КПК оцінка доказів є компетенцією суду, який ухвалив вирок. Касаційний суд у ході перевірки матеріалів провадження за скаргою встановив, що суди дотрималися вимог зазначеного закону.
Як убачається із судових рішень, висновок місцевого суду про доведеність винуватості  ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих йому злочинів, передбачених 
частинами 2, 3 ст. 185 КК, ґрунтується на ретельно та всебічно досліджених в судовому засіданні доказах.
Незважаючи на невизнання ОСОБА_4 своєї вини у пред`явленому обвинуваченні, вина засудженого у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень встановлена судом на підставі показань потерпілих, свідків та інших доказів. 
Так, в основу вироку суд обґрунтовано поклав показання таких осіб: потерпілого ОСОБА_9 , який повідомив суду, що в жовтні 2019 року він разом із ОСОБА_8 і ОСОБА_4 в мікрорайоні Діброва, 1-Б вживали алкогольні напої. ОСОБА_4 брав його телефон для здійснення дзвінка. Після того як ОСОБА_4 пішов додому, він помітив, що телефон зник. Наступного дня працівники поліції знайшли чохол від його телефону в під`їзді будинку, в якому проживає ОСОБА_4 , пізніше знайшли і сам телефон потерпілого, який 
ОСОБА_4 продав третій особі; свідка ОСОБА_8 , який зазначив, що восени 2019 року в його квартирі він із ОСОБА_9 та ОСОБА_4 розпивали алкогольні напої. Після того як засуджений пішов додому, він із ОСОБА_9 не могли знайти його телефон; свідка ОСОБА_12 — власника магазину «Бензопили, мотокоси», до якого восени 2019 року прийшов ОСОБА_13 придбати шину і ланцюг для ланцюгової пили, та не маючи грошей для розрахунку за товар, запропонував йому 200 грн і телефон «Nokia»; свідка ОСОБА_13 , який повідомив, що восени 
2019 року він зайшов до магазину «Гараж», у якому зустрів ОСОБА_4 , та продав йому телефон «Nokia» за 200 грн. Через брак коштів на купівлю деталей для ланцюгової пили залишив телефон у заставу ОСОБА_12 , а потім дізнався, що телефон крадений.
Окрім показань потерпілого та свідків вина засудженого підтверджується протоколом прийняття заяви від ОСОБА_9 про вчинення кримінального правопорушення від 1 листопада 2019 року та заяви ОСОБА_12 від 4 листопада 2019 року з протоколом добровільної видачі працівникам поліції мобільного телефону марки «Nokia», який належить потерпілому.
За епізодом від 5 жовтня 2019 року винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК, підтверджується показаннями: потерпілої ОСОБА_6 , яка повідомила суду, що 5 жовтня 2019 року вона та ОСОБА_7 здійснювали торгівлю у м. Новодністровську. Близько 13:20 вона відлучилася, а коли повернулася, ОСОБА_14 , який торгував поруч, повідомив їй що бачив у салоні її автомобіля чоловіка, який метушився всередині, а потім покинув автомобіль із сумкою. Зазначила, що за описом ОСОБА_14 упізнала ОСОБА_4 , коли той повернувся на місце злочину за своїм велосипедом. Вказала, що засуджений зізнавався у вчиненні злочину, просив не викликати поліцію. Через деякий час сумку з викраденим майном знайшли та повернули їй; потерпілого ОСОБА_7 , який дав показання, що сусід по торгівлі повідомив їм із ОСОБА_6 , що незнайомий чоловік, перебуваючи у автомобілі останньої, щось шукав, пізніше упізнав ОСОБА_4 як особу, яка викрала їх речі. Також підтвердив слова ОСОБА_6 , зазначивши, що ОСОБА_4 зізнався їм у викраденні речей, обіцяв усе повернути, просив не викликати поліції, втім, викраденого не віддав; свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , відповідно до показань яких, їх запросили бути понятими під час огляду місця події, у кущах біля церкви у жовтій сумці було знайдено викрадені речі потерпілих; свідка ОСОБА_10 , яка повідомила суду, що знає про крадіжку в автомобілі ОСОБА_6 зі слів одного з покупців, який вказав їй на ОСОБА_4 , як на особу, яка викрала речі потерпілих.
Крім того, вина засудженого за цим епізодом підтверджуються і письмовими доказами: протоколами прийняття заяв від ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про кримінальне правопорушення від 5 жовтня 2019 року, відповідно до яких невідома особа через незачинені двері проникла до салону автомобіля, належного ОСОБА_6 , та викрала мобільний телефон з стартовим пакетом, ліхтарики, дві пари нових спортивних штанів і сало; протоколом огляду місця події від 5 жовтня 2019 року, згідно з яким на території міського ринку в м. Новодністровську виявлено автомобіль «Мерседес-Бенц», реєстраційний номер НОМЕР_1 , синього кольору, торгові палатки, біля однієї із яких стояв велосипед «AZIMUT» сірого кольору, а на прилеглій до ринку території в кущах на відстані 90 м від місця злочину виявлено викрадені речі потерпілих; висновком експерта від 30 листопада 2020 року № 602-Р згідно з яким встановлена вартість мобільного телефона, а саме 649,75 грн. 
Зіставивши докази у їх взаємозв`язку, місцевий суд умотивовано визнав, що показання учасників судового процесу та дані, які містяться у протоколах слідчих дій, на підставі ст. 84 КПК є процесуальними джерелами доказів, і правомірно поклав їх в основу вироку. Ці докази є логічними, послідовними, узгоджуються між собою, не викликають сумнівів у їх достовірності, місцевий суд визнав їх достатніми для доведення винуватості ОСОБА_4 у вчиненні таємного викрадення чужого майна.
Апеляційний суд у межах своїх повноважень і з дотриманням вимог ст. 404 КПК розглянув апеляційну скаргу захисника в інтересах засудженого на вирок місцевого суду, дав в ухвалі на виконання положень ст. 419 цього Кодексу вмотивовані відповіді на доводи, наведені в скарзі, урахував усі обставини, які за законом мають правове значення, при цьому не встановив істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які би перешкодили суду першої інстанції повно і всебічно розглянути справу й дати правильну юридичну оцінку злочинним діям засудженого, та прийняв обґрунтоване рішення про залишення вироку місцевого суду без змін, зазначивши підстави ухвалення такого рішення.
Погоджуючись із висновками місцевого суду, апеляційний суд в ухвалі зазначив, що висновки цього суду про доведеність винуватості засудженого у кримінальних правопорушеннях передбачених частинами 2, 3 ст. 185 КК, зроблено на підставі доказів, досліджених та оцінених у сукупності, з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства, що в судовому рішенні докладно мотивовано.
За результатами перевірки судових рішень у порядку касаційної процедури в межах передбачених законом повноважень, Суд не встановив обставин, які би ставили під сумнів законність і обґрунтованість висновків судів першої та апеляційної інстанцій про винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень.
Доводи захисника про недопустимість як доказу показань потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та свідка ОСОБА_10 , оскільки їх показання відповідно до положень ст. 97 КПК є показаннями з чужих слів, є необґрунтованими.
Згідно з ч. 1 ст. 97 КПК показаннями з чужих слів є висловлювання, здійснене 
в усній, письмовій або іншій формі, щодо певного факту, яке ґрунтується на поясненні іншої особи.Отже, показанням із чужих слів буде твердження про існування певного факту, який особа не сприймала особисто, а дізналася про нього зі слів іншої особи.
Відповідно до ч. 2 ст. 97 КПК суд має право визнати допустимим доказом показання з чужих слів незалежно від можливості допитати особу, яка надала первинні пояснення, якщо такі показання є допустимим доказом згідно з іншими правилами допустимості доказів.
Водночас, приймаючи рішення суд, зобов`язаний ураховувати, зокрема, значення пояснень та показань у випадку їх правдивості для з`ясування певної обставини і їх важливість для розуміння інших відомостей; інші докази, які подані або можуть бути подані; а також можливість допиту особи, яка надала первинні пояснення, або причини неможливості такого допиту.
Як було зазначено раніше, вказані потерпілі та свідок були допитані в суді першої інстанції щодо обставин, які сприймали особисто, тому їх показання суди обґрунтовано не визнали такими, що надані з чужих слів. З такими висновками суду погоджується і колегія суддів.
Доводи захисника про то, що свідка ОСОБА_17 не було допитано в судовому засіданні, не заслуговують на увагу. Як убачається з вироку суду ОСОБА_17 неодноразово викликався в суд для надання показань, однак, свідок від отримання повісток ухилявся, не виявилося за можливе виконати його привід. Таким чином, суд вжив усі можливі дії для забезпечення явки цього свідка, однак зважаючи на розумні строки розгляду кримінального провадження, постановив закінчити дослідження обставин справи та перевірку їх доказами без допиту свідка ОСОБА_17 .
Враховуючи викладене, винуватість засудженого повністю доведена і підтверджується іншими наявними в матеріалах провадження доказами, а доводи захисника, викладені у касаційній скарзі, про недоведеність вини ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих йому злочинів є неспроможними і жодним чином не підтверджені ні в суді першої, ні в суді апеляційної інстанцій.
Касаційна скарга захисника не містить будь-яких доводів, які би свідчили про допущення судами першої та апеляційної інстанцій істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що перешкодило чи могло перешкодити цим судам ухвалити законні та обґрунтовані рішення і з огляду на положення статей 412—414 КПК може бути підставами для їх скасування відповідно до пунктів 1—3 ч. 1 ст. 438 вказаного Кодексу.
Призначаючи ОСОБА_4 покарання, суд першої інстанції згідно з вимогами ст. 65 КК достатньою мірою врахував характер і ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, дані про особу засудженого, відсутність обставин, які пом`якшують покарання, та наявність обтяжуючої обставини покарання – рецидиву злочинів, поведінку засудженого до та після вчинення злочину, досудову доповідь органу пробації, який вважає, що виправлення засудженого без позбавлення волі на певний строк або обмеження волі може становити високу небезпеку для суспільства, і дійшов правильного висновку про необхідність призначення засудженому покарання у вигляді позбавлення волі на строк 3 роки, що, на думку колегії суддів касаційного суду, відповідає приписам статей 50, 65 КК, є необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.
Апеляційний суд не порушив положень ст. 405 КПК, належним чином перевірив доводи захисника в інтересах засудженого, викладені у його апеляційній скарзі, проаналізував і дав на них переконливі відповіді та дійшов правильного висновку, що вирок місцевого суду є обґрунтованим і вмотивованим. 
Враховуючи викладене, Суд вважає, що підстав для задоволення касаційної скарги захисника з наведених у ній мотивів немає, а тому відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК 
у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою слід відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Верховний Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_4 — адвоката ОСОБА_5 на вирок Новодністровського міського суду Чернівецької області від 8 липня 2021 року й ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 28 вересня 2021 року щодо засудженого ОСОБА_4 .
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1                                ОСОБА_2                                ОСОБА_3