Справа № 756/4322/18                                                                                                 Головуючий в суді І інстанції Шевчук А.В.
Провадження № 22ц-824/7163/2021                                                                           Доповідач в суді ІІ інстанції Мельник Я.С.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(у порядку письмового провадження)
 
25 жовтня 2021 року                                                                                                           м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: судді-доповідачаМельника Я.С., суддів Матвієнко Ю.О. та Гуля В.В.,
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 04 березня 2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У квітні 2018 року представник ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 , в якому просив стягнути з нього заборгованість за кредитним договором № б/н від 03 жовтня 2012 року за кредитом у розмірі 5 095,13 грн. та судові витрати.
Мотивуючи позовні вимоги, зазначив, що 03.10.2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № б/н, відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 5 000,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору.
Вказує, що банк свої зобов`язання виконав в повному обсязі та надав ОСОБА_1 кредит, однак позичальник своїх зобов`язань не виконав, в результаті чого утворилась заборгованість у сумі 5095, 13 грн.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 26 листопада 2013 року. 
Зазначає, що спадкоємцем померлого позичальника є відповідач ОСОБА_1 . Банком на адресу відповідача направлялася претензія, яка залишилася без задоволення, тому банк вимушений звернутися до суду із цим позовом.
Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 04 березня 2021 року позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за кредитним договором у розмірі у розмірі 5 095,13 грн. та судові витрати.
Не погоджуючись із цим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається зокрема на те, що за законом право задоволення вимог кредитора спадкоємцями має відбуватися лише у межах вартості отриманого ними у спадок спадкового майна, та оскільки він на час смерті спадкодавця постійно не проживав з ним, заяви про прийняття спадщини не подавав
та не отримував від спадкодавця жодного спадкового майна, то вважає, що він не набув статусу спадкоємця і у нього відсутній обов`язок задовольняти вимоги кредитора померлої особи, чого місцевим судом враховано не було.
Відзив на апеляційну скаргу у визначений судом апеляційної інстанції строк не надходив.
Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та вивчивши доводи і вимоги апеляційної скарги, вважає необхідним її задовольнити з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
За таких обставин, апеляційний розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи і у такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України,  підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки відповідач ОСОБА_1 є спадкоємцем померлого позичальника ОСОБА_1 ,  проживав разом з ним на момент його смерті і фактично прийняв спадщину, то вимоги банку про стягнення з нього заборгованості як спадкоємця померлого, який отримав у спадок не лише права, але й обов`язки за зобов`язаннями спадкодавця, є законними та обґрунтованими.
Однак, колегія суддів не може повністю погодитися з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи, 03.10.2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № б/н, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 5 000,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору.
Позивач вважає, що позичальник ОСОБА_1 не виконав свої зобов`язання за кредитним договором, що призвело до утворення заборгованості, яка станом на 25.11.2013 року становить 5 095,13 грн.
З відповіді київської державної нотаріальної контори №4286/02-14 від 19.06.2014 року вбачається, що спадкоємці померлого позичальника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , із заявами про прийняття спадщини чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не звертались, а спадкова справа після смерті спадкодавця була заведена на підставі претензії ПАТ КБ «ПриватБанк» (а.с.39).
З матеріалів справи також вбачається, що відповідач ОСОБА_1 зареєстрований у кв. АДРЕСА_1 (а.с.105).
Разом з тим, з фотокопії паспорта ОСОБА_1 вбачається, що 05 квітня 2013 року позичальник ОСОБА_1 був знятий з попередньої адреси реєстрації по АДРЕСА_2 , а з талона про зняття з реєстрації вбачається, що він вибув на постійне проживання у с. Василівка, Снігурівського району, Миколаївської області  (а.с.106-108).
Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Частинами 1, 2 ст. 1281 ЦК України передбачено, що спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину незалежно від настання строку вимоги.
Згідно ст. 1282 ЦК України, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.
Позивач зобов`язаний довести, що саме відповідачі є спадкоємцями померлого, прийняли після нього спадщину, наявність спадкового майна та його вартість (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).
Положення Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не ставить місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації. Місцем проживання особи може бути будь-яке жиле приміщення, у якому особа проживає постійно або тимчасово, яке належить цій особі на праві власності або праві користування, що визнається власником жилого приміщення. Отже, проживання будь-якої особи зі спадкодавцем не є безумовним підтвердженням того, що ця особа є спадкоємцем померлого.
Таким чином, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення у межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що позивач не надав належних, достатніх і допустимих доказів на підтвердження того, що відповідач, як  спадкоємець померлого позичальника у встановленому законом порядку прийняв спадщину, 
 Також, матеріали справи не містять будь-яких  доказів того, що відповідач ОСОБА_2 отримав у спадок будь-яке рухоме чи нерухоме майно після смерті ОСОБА_1 . 
Крім того, мотивуючи висновок щодо покладення на відповідача обов`язку сплатити заборгованість в межах вартості спадкового майна, ПАТ КБ «ПриватБанк» не зазначив та не надав жодного доказу про наявність у спадкодавця на праві власності за життя будь-якого рухомого/нерухомого майна та щодо його вартості, яке б було успадковане відповідачем, а встановлення факту відсутності за життя у ОСОБА_1 будь-якого майна виключає саму можливість набуття права спадкування.
 Таким чином, позаяк матеріали справи не містять будь-яких належних і достатніх доказів того, що відповідач ОСОБА_1 у встановленому законом порядку прийняв спадщину після смерті ОСОБА_1 і, що він  отримав у спадок після його смерті будь-яке рухоме чи нерухоме майно та враховуючи той факт, що в справі відсутні достатні докази наявності у висновку померлого ОСОБА_1 будь-якого спадкового майна, яке було б прийняте відповідачем, то висновок суд першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позову не ґрунтується на матеріалах справи і законі.
Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду, викладених у постановах від 28 листопада 2018 року у справі № 332/2936/16-ц та від 04 липня 2019 року у справі № 320/5909/16-ц.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову. 
 
Керуючись ст. ст. 374, 376 ЦПК України, суд,-
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
 
Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 04 березня 2021 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову. 
 
Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (код ЄДРПОУ - 14360570) на користь ОСОБА_1 (ІПН - НОМЕР_2 ) 2643 грн. 00 коп. судових витрат. 
 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.
 
Головуючий:                                                                   Судді: