ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 542/1401/21  Номер провадження 33/814/699/21	Головуючий у 1-й інстанції Шарова-Айдаєва О. О.  Доповідач ап. інст. Панченко О. О.	

Категорія ч.2 ст. 130 КУпАП 

ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2021 року 	м. Полтава	

Суддя Полтавського апеляційного суду Панченко О.О.,
при секретарі Філоненко О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Новосанжарського районного суду Полтавської області від 30 вересня 2021 року,
ВСТАНОВИВ:
Цією постановою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, РНОКПП НОМЕР_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), з накладенням адміністративного стягнення у виді адміністративного арешту строком на 10 (десять) діб без оплатного вилучення транспортного засобу. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 454 грн.
Згідно з постановою судді, ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності за те, що він 21 серпня 2021 року о 19:05 год., будучи притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, повторно протягом року, в смт. Нові Санжари по вул. Центральній, 1, керував транспортним засобом (мопедом) Suzuki Lets2, д.н.з.   НОМЕР_2 ,  з явними ознаками алкогольного сп`яніння, про що свідчили запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів та порушення мови. Від проходження медичного огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки та проведення такого огляду в медичному закладі відмовився в присутності двох свідків. У зв`язку з цим, порушивши п.2.5 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (далі - ПДР України), ОСОБА_1 скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.130 КУпАП.
Не погодившись із таким рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову судді Новосанжарського районного суду Полтавської області від 30 вересня 2021 року, змінити та призначити адміністративне стягнення у виді штрафу без вилучення транспортного засобу замість адміністративного арешту.
Посилається на те, що обране місцевим судом покарання є занадто суворим, оскільки при винесені постанови належним чином не були враховані усі обставини справи, зокрема, те, що мопед належить його дружині. Свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення повністю визнає та розкаюється у вчиненому.
Апеляційна скарга подана після закінчення строку на оскарження, але скаржником додано до неї заяву про поновлення цього строку. Вказана заява обґрунтована тим, що справа суддею місцевого суду розглянута 30 вересня 2021 року, а ОСОБА_1 отримав її лише 04 жовтня 2021 року.
Перевіривши доводи заяви щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження судового рішення, вважаю, що вона підлягає задоволенню, оскільки наведені причини пропуску строку на оскарження є поважними.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення скаржника, перевіривши доводи апеляційної скарги, приходжу до наступного висновку.
Висновки суду про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП, яка виразилась у повторному протягом року невиконанні вимог п.2.5 ПДР України, підтверджуються сукупністю доказів, а саме даними: протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №159623 від 21 серпня 2021 року (а.с.3), письмових пояснень свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с.4,5), направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 21 серпня 2021 року (а.с.6), копій постанов Новосанжарського районного суду Полтавської області від 20 серпня 2020 року та 24 червня 2021 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.ч.1 та 2 ст.130 КУпАП (а.с.8-12), відеозапису з камер відеореєстратора патрульного автомобіля та нагрудних камер поліцейських (а.с.13), а тому законність оскаржуваного рішення місцевого суду щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.130 КУпАП сумніву не викликає.
Згідно з положеннями ст.ст.245, 252, 280 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Орган (посадова особа) приймає рішення на підставі досліджених доказів, оцінюючи їх за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.
Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
При цьому положеннями ст.251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Санкція ч.2 ст.130 КУпАП передбачає два рівнозначних види адміністративного стягнення за повторну протягом року відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, а саме: штраф у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого або адміністративний арешт на строк десять діб з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого.
Апеляційний суд вважає, що місцевий суд обґрунтовано застосовував до ОСОБА_1 адміністративне покарання у виді адміністративного арешту строком на 10 (десять) діб без оплатного вилучення транспортного засобу, а не штраф у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого, врахувавши той факт, що правопорушник попередньо накладене стягнення у виді штрафу за ч.2 ст.130 КУпАП не сплатив, офіційно ніде не працює та протипоказань до цього не має.
Відповідно до ст.33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.
Обставинами, що пом`якшують відповідальність за адміністративне правопорушення, визначені ст.34 КУпАП, до яких зокрема відноситься: щире розкаяння винного; вчинення правопорушення під впливом сильного душевного хвилювання або при збігу тяжких особистих чи сімейних обставин; вчинення правопорушення вагітною жінкою або жінкою, яка має дитину віком до одного року.
Крім того, орган (посадова особа), який вирішує справу про адміністративне правопорушення, може визнати пом`якшуючими і обставини, не зазначені в законі.
Положеннями ст.35 КУпАП визначено вичерпний перелік обставин, що обтяжують відповідальність за адміністративне правопорушення, зокрема це:  продовження протиправної поведінки, незважаючи на вимогу уповноважених на те осіб припинити її; повторне протягом року вчинення однорідного правопорушення, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню; вчинення правопорушення особою, яка раніше вчинила кримінальне правопорушення ; втягнення неповнолітнього в правопорушення;  вчинення правопорушення групою осіб;  вчинення правопорушення в умовах стихійного лиха або за інших надзвичайних обставин;  вчинення правопорушення в стані сп`яніння.
Згідно зі ст.23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення та для запобігання вчинення нових правопорушень як самим порушником, так і іншими особами.
Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права - однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях ЄКПЛ, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.
Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що ОСОБА_1 визнає свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП, та щиро розкаюється.
Однак, апеляційний суд зазначає, що однієї цієї пом`якшуючої обставини для обрання такого виду адміністративного стягнення як штраф є недостатньо, а існування інших пом`якшуючих обставин, як наявність постійного місця роботи та незадовільний стан здоров`я, скаржник не довів жодними письмовими доказами.
Також доводи апелянта щодо неправомірності накладення судом першої інстанції, як додаткового, адміністративного стягнення у виді безоплатного вилучення транспортного засобу апеляційний суд визнає недоречними, оскільки такий вид стягнення взагалі непередбачений положеннями КУпАП, а суддя місцевого суду, у свою чергу, окрім основного виду стягнення (адміністративного арешту) не накладала на ОСОБА_1 жодного додаткового стягнення, чітко зазначивши про це в резолютивній частині свого рішення.
На підставі вищевикладеного, враховуючи дані про особу правопорушника, відсутність достатніх обставин, що пом`якшують відповідальність, та наявність обставини, що обтяжує відповідальність, керуючись вимогами ст.ст.33 та 35 КУпАП, апеляційний суд приходить до висновку, що для виправлення ОСОБА_1 та попередження вчинення ним нових правопорушень є справедливим і достатнім застосування адміністративного стягнення у виді адміністративного арешту строком на 10 (десять) діб без оплатного вилучення транспортного засобу, яке і було призначено судом першої інстанції.
Інших об`єктивних даних, які б давали підстави для зміни виду адміністративного стягнення, накладеного місцевим судом на ОСОБА_1 , матеріали справи не містять і в апеляційній скарзі не наведено.
Відповідно до ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.
У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Стягнення накладене у відповідності з вимогами ст.33 КУпАП, у межах, установлених цим Кодексом, з урахуванням характеру вчиненого правопорушення, особи порушника, ступеню його вини та майнового стану.
Судове рішення належним чином мотивоване і відповідає вимогам ст.283 КУпАП.
Порушень закону, які були б підставою для скасування чи зміни постанови судді районного суду не встановлено.
Враховуючи викладене, апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Керуючись ст.294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -
ПОСТАНОВИВ:
Постанову судді Новосанжарського районного суду Полтавської області від 30 вересня 2021 року щодо визнання ОСОБА_1  винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, залишити без змін, а його апеляційну скаргу - без задоволення.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Полтавського апеляційного суду                           О.О. Панченко