УХВАЛА

09 грудня 2021 року 
м. Київ

Справа №  910/12803/18 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Студенець В.І. - головуючий, судді: Баранець О.М., Мамалуй О.О.  

за участю секретаря судового засідання:  Натаріної О.О.

розглянувши заяву Національного банку України
про роз`яснення постанови Верховного Суду від 07.10.2021  
у справі № 910/12803/18

за позовом Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, що діє як ліквідатор Публічного акціонерного товариства "Банк "Таврика"
до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 ,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: Національний банк України
про стягнення 2 679 888 731,86 грн,

за участю представників учасників справи:
позивача -   ОСОБА_26 
відповідачів 1, 2, 3, 4, 5, 7, 9, 13, 14, 15, 16, 18, 19, 20, 22, 23, 24, 25 - ОСОБА_27 
відповідачів 6, 8, 10, 11, 12, 17, 21 - не з`явилися
третьої особи - ОСОБА_28 

ВСТАНОВИВ:

Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, що діє як ліквідатор Публічного акціонерного товариства "Банк "Таврика" звернувся до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 про стягнення солідарно 2    679    888    731,86 грн шкоди в порядку частини п`ятої статті 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Позовні вимоги Фонд гарантування вкладів фізичних осіб обґрунтовує тим, що під час здійснення процедури ліквідації ПАТ "Банк "Таврика" встановлено недостатність майна такого банку для покриття вимог кредиторів на суму 2679888731,86  грн, в зв`язку з чим Фондом заявлено вимогу про стягнення з визначених відповідачів, як пов`язаних з банком осіб, збитків у вказаному розмірі, що були завдані внаслідок неправомірних дій таких осіб відповідно до частини п`ятої статті 52 Закону України  "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Рішенням Господарського суду міста Києва від 13.03.2019 у справі №910/12803/18 у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалюючи вказане рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведено, а відповідачами не спростовано наявність в діях останніх усіх елементів складу цивільного правопорушення, а тому саме відповідачі мають нести відповідальність за завдану Банку шкоду. Суд встановив, що відповідачами, як пов`язаними особами Банку (власниками істотної участі та керівниками), не було забезпечено здійснення Банком діяльності у відповідності до нормативів НБУ та вимог чинного законодавства; допущені відповідачами порушення в діяльності Банку свідчать про протиправність їх поведінки; діяльність, яка велася Банком, зокрема у період 2011-2012 років, стала причиною його неплатоспроможності, ліквідації та залишення незадоволеними вимог кредиторів Банку на суму 2679888731,86 грн; відповідачі, як керівники та особи, які приймали рішення щодо діяльності Банку, а також акціонери з істотною часткою, володіли повною інформацією про незадовільний фінансовий стан Банку та не зважаючи на порушення, які були виявлені НБУ, вчиняли активні операції з кредитування акціонерів та пов`язаних з ними осіб шляхом вчинення дій, які не лише не покращували ситуацію, що склалася та не усували допущені порушення, а навпаки, були спрямовані на задоволення інтересів конкретних юридичних та фізичних осіб; оскільки шкода АТ "Банк "Таврика" та його кредиторам завдана саме внаслідок дій пов`язаних осіб по проведенню активних операцій (кредитування акціонерів та пов`язаних з ними осіб для задоволення їх фінансових потреб із значною концентрацією ризиків, в тому числі щодо забезпечення), наслідком яких стало неповернення кредитів такими позичальниками, зазначені обставини свідчать про наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою та шкодою.

Однак, зважаючи на подання відповідачами заяв про застосування наслідків спливу строку позовної давності, враховуючи, що з 23.09.2013 Фонд був обізнаний про те, що задоволення всіх зобов`язань Банку неможливо і шкоду вже завдано, а з позовом звернувся лише 25.09.2018, після спливу строку позовної давності, суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 21.03.2019 судові витрати, понесені під час розгляду справи №910/12803/18, покладено на відповідачів.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 19.02.2020 у справі №910/12803/18 рішення Господарського суду міста Києва від 13.03.2019 змінено, викладено його мотивувальну частину в іншій редакції. В іншій частині рішення Господарського суду міста Києва від 13.03.2019 залишено без змін. Додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 21.03.2019 у справі №910/12803/18 скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким судові витрати, понесені під час розгляду Господарським судом міста Києва справи №910/12803/18, покладено на Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, що діє як ліквідатор ПАТ "Банк "Таврика".

Суд апеляційної інстанції мотивував рішення тим, що позивачем не обґрунтовано, а судом першої інстанції не встановлено, у чому полягає протиправна поведінка як кожного відповідача, так і спільна неправомірна поведінка усіх відповідачів, до яких заявлені солідарні вимоги; позивачем жодним чином не обґрунтовано наявності спільного протиправного  умислу в діях усіх відповідачів, спрямованого на настання неплатоспроможності Банку; позивачем не доведено, що "неадекватна оцінка" фінансового стану окремих позичальників, неправильне визначення стану обслуговування боргу, тощо, були наслідками саме умислу всіх без винятку відповідачів, а не наслідками необережності окремих посадових осіб Банку.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що Фондом документально не підтверджено наявність складу цивільного правопорушення, а саме не доведено розміру шкоди, протиправної поведінки осіб, які визначені відповідачами, причинно-наслідкового зв`язку між діями та визначеною Фондом сумою шкоди.

Постановою Верховного Суду від 07.10.2021 у справі №910/12803/18 касаційну скаргу ОСОБА_29 залишено без задоволення; касаційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, що діє як ліквідатор Публічного акціонерного товариства "Банк "Таврика" на рішення Господарського суду міста Києва від 13.03.2019 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 19.02.2020 задоволено частково. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 19.02.2020 у справі №910/12803/18 скасовано, а рішення Господарського суду міста Києва від 13.03.2019 залишено в силі.

Національний банк України звернувся до Верховного Суду із заявою про роз`яснення постанови Верховного Суду від 07.10.2021 у справі №910/12803/18, в якій просить роз`яснити висновки колегії суддів щодо обставин, викладених у пунктах 5.1. - 5.10. розділу 5 мотивувальної частини постанови Верховного Суду, а саме щодо доводів Національного банку України, викладених у відзиві на касаційну скаргу у даній справі.

Зельдіч Іда Марківна заперечує проти вимог заяви Національного банку України про роз`яснення постанови Верховного суду від 07.10.2021 та просить у задоволенні  зазначеної заяви відмовити.

Відповідно до статті 245 Господарського процесуального кодексу України за заявою учасників справи, державного виконавця, приватного виконавця суд роз`яснює судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення.

Подання заяви про роз`яснення судового рішення допускається, якщо судове рішення ще не виконане або не закінчився строк, протягом якого рішення може бути пред`явлене до примусового виконання.

Суд розглядає заяву про роз`яснення судового рішення у порядку, в якому було ухвалено відповідне судове рішення, протягом десяти днів з дня її надходження. У разі необхідності суд може викликати учасників справи, державного чи приватного виконавця в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви про роз`яснення рішення.

Виходячи зі змісту наведеної норми, роз`яснення судового рішення - це засіб виправлення недоліків судового документу, який полягає в усуненні неясності судового акта. Тобто передбачено право учасників справи, державного виконавця, приватного виконавця на роз`яснення судового рішення, ухваленого по суті спору, коли його зміст викладено не чітко, його положення незрозумілі, внаслідок чого виконання такого рішення викликає труднощі чи стає неможливим.

Здійснюючи роз`яснення судового рішення, суд викладає більш повно і зрозуміло ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не вносячи змін до рішення по суті і не торкаючись тих питань, які не були предметом судового розгляду. Якщо фактично порушується питання про зміну рішення, або про внесення до нього нових даних, або про роз`яснення мотивів прийняття рішення, або фактично про встановлення чи зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд відмовляє в роз`ясненні рішення.

Відповідно до частин першої та другої статті 18 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Із зазначеної норми вбачається, що роз`ясненню підлягають не всі судові рішення, а лише ті, які підлягають виконанню, порядок здійснення якого визначено Законом України "Про виконавче провадження".

Право роз`яснення рішення належить суду, який його ухвалив, якщо рішення ще не виконане або не закінчився строк, протягом якого рішення може бути пред`явлене до примусового виконання.

Постановою Верховного Суду від 07.10.2021 у справі №910/12803/18 постанову Північного апеляційного господарського суду від 19.02.2020 у справі №910/12803/18 скасовано, а рішення Господарського суду міста Києва від 13.03.2019, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог, залишено в силі.

Виходячи із змісту, поданої Національним банком України заяви про роз`яснення постанови суду касаційної інстанції від 07.10.2021, банк просить роз`яснити обґрунтування висновків суду щодо обставин, викладених у пунктах 5.1. - 5.10. розділу 5 мотивувальної частини постанови суду з урахуванням доводів Національного банку України, викладених у відзиві на касаційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, поданому під час розгляду даної справи в касаційному порядку.

Отже, подана Національним банком України заява за змістом її вимог та обґрунтування не стосується роз`яснення судового рішення у розумінні статті 245 Господарського процесуального кодексу України.

Окрім того, постановою Верховного суду від 07.10.2021  нове рішення по суті спору не прийнято, а залишено в силі рішення місцевого господарського суду, яке не підлягає виконанню в порядку, визначеному Законом України "Про виконавче провадження".

Відповідно до частини четвертої статті 245 Господарського процесуального кодексу України про роз`яснення або відмову у роз`ясненні судового рішення суд постановляє ухвалу.

Враховуючи викладене, Верховний Суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні заяви Національного банку України про роз`яснення постанови Верховного Суду від 07.10.2021 у справі №910/12803/18.

Аналогічна правова позиція наведена Великою Палатою Верховного Суду в ухвалах від 09.07.2018 у справі №911/2050/16, від 10.07.2018 у справі №461/1930/16-ц, від 14.05.2019 у справі №904/2526/18, від 18.06.2019 у справі №903/922/17, від 06.10.2020 у справі №233/3676/19, від 24.11.2021 у справі №910/18647/19.

Керуючись статтями 234, 235, 245 Господарського процесуального кодексу України,  Суд 

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у задоволенні заяви Національного банку України про роз`яснення постанови Верховного Суду від 07.10.2021 у справі №910/12803/18.

2. Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                                   В. Студенець

Судді                                                                                                               О. Баранець

                                                                                                                               О. Мамалуй