ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/2728/21  Номер провадження 22-ц/814/2646/21	Головуючий у 1-й інстанції Кузіна Ж. В.  Доповідач ап. інст. Пікуль В. П.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2021 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду
цивільних справ:
головуючого Пікуля В.П.,
суддів Одринської Т.В., Панченка О.О., 

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Полтави від 13 вересня 2021 року (повний текст рішення складено 15 вересня 2021 року) у справі за позовом Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання, 

В С Т А Н О В И В:

ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог
У травні 2021 року Полтавське обласне комунальне виробниче підприємство теплового господарства «Полтаватеплоенерго» (далі - ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго») звернулося до суду з позовом до  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання. Посилаючись на те, що відповідачі за адресою: АДРЕСА_1 , користуються послугами підприємства по забезпеченню тепловою енергією у вигляді централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, а тому зобов`язані оплачувати отримані послуги. 
У зв`язку з невиконання покладених зобов`язань за період з 01 серпня 2016 року по 01 березня 2021 року утворилась заборгованість у сумі 23 709,12 грн, а також нарахований індекс інфляції в сумі 3 277,69 грн та 3 % річних в сумі 1 439,50 грн.
Позивач просив стягнути суму заборгованості та понесені судові витрати по справі.
У липні 2021 року представник позивача ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» надала уточнення до позовної заяви, в якому просила стягнути з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на їх користь заборгованість за спожиті послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, що утворилась за адресою: АДРЕСА_1 , за період з 01 серпня 2016 року по 01 березня 2021 року в сумі 22656,12 грн, а також нарахований індекс інфляції в сумі 3277,69 грн та 3 % річних в сумі 1439,50 грн та понесені судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 13 вересня 2021 року позовні вимоги ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго»до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання задоволено.
Вирішено питання про судові витрати. 
Зокрема, суд першої інстанції прийшов до висновку, що відповідачі ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2  не виконують взяті на себе зобов`язання в повному обсязі та не оплачують послуги з теплопостачання, у зв`язку з чим утворилась заборгованість за період з 01 серпня 2016 року по 01 березня 2021 року у розмірі 22 656,12 грн.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
В апеляційній скарзі відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 просять рішення суду першої інстанції скасувати.
Позиція учасників справи 
Узагальнені доводи, наведені в апеляційній скарзі
Відповідачі вважають, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості. 
Крім того, відповідачі посилаються на те, що суд безпідставно не застосував строк позовної давності та не погоджуються із розрахунком, оскільки, на думку відповідачів, кошти повинні бути стягнуті за період з 25 травня 2018 року по 25 травня 2021 року. 
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до такого висновку.
Щодо розгляду справи без виклику сторін
Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Згідно частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Враховуючи, що ціна позову становить 28426,31 грн та беручи до уваги положення частини тринадцятої статті 7 та статті 369 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без виклику сторін в порядку письмового провадження. 
Встановлені обставини справи
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що згідно з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 30 вересня 2004 року кв. АДРЕСА_1 належала на праві приватної спільної часткової власності з визначенням часток по ј частині за кожним, а саме ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 (а.с. 4-7).
07 квітня 2014 року ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» укладено договір № 7450 про надання послуг з централізованого опалення та підігрів води з ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 15).
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 (а.с. 53).
На підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 25 січня 2021 року приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Якименко О.В. співвласниками квартири за адресою: АДРЕСА_1 , є ОСОБА_2 (9/16 частки) та ОСОБА_1 (7/16 частки).
Судом першої інстанції також правильно встановлено, що ОСОБА_1  та ОСОБА_2  у квартирі АДРЕСА_1 користуються послугами підприємства по забезпеченню тепловою енергією у вигляді централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, які надаються ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» відповідно до «Правил надання населенню послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року.
Позиція апеляційного суду
Щодо наявності підстав для стягнення заборгованості за надані послуги по забезпеченню тепловою енергією у вигляді централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води. 
Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки визначені Законом України «Про житлово-комунальні послуги».
Утримання будинків і прибудинкових територій - господарська діяльність, спрямована на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи щодо забезпечення експлуатації та/або ремонту жилих та нежилих приміщень, будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них (прибудинкової) території відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно із законодавством.
Відповідно до статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.
Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Відтак, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. 
Відсутність письмово оформленого договору з позивачем не позбавляє відповідачів обов`язку оплачувати надані їм послуги.
З огляду на викладене, правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, в якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги.
Крім того, обов`язок сплатити за надані й спожиті послуги випливає також з положення частини першої статті 11 ЦК України про те, що цивільні права та обов`язки випливають із дій осіб, що передбачені актом цивільного законодавства. Відмова споживача послуг від укладення договору в такому разі суперечить вимогам частини третьої статті 6, статей 627, 630 ЦК України та статей 19, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».
З урахуванням наведеного доводи апеляційної скарги щодо відсутності підстав для стягнення коштів за надані послуги підприємства по забезпеченню тепловою енергією у вигляді централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води є безпідставними та не відповідають матеріалам справи, а суд правильно застосував у цій частині норми матеріального права. 
Щодо переходу прав та обов`язків до відповідачів як спадкоємців
Колегія суддів погоджується із позицією суду першої інстанції, що відповідно до частини першої статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.
При цьому, суд першої інстанції правильно посилався на частину п`яту статті 1268 ЦК України, відповідно до якої незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Виходячи із наведеного, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку, що прийнявши спадщину, відповідачі набули право на квартиру, успадкувавши також права та обов`язки спадкодавця, а тому, незалежно від того чи отримали відповідачі свідоцтво про право на спадщину, чи здійснили реєстрацію права власника на успадковане нерухоме майно, вони мають належним чином утримувати майно, що належить їм.
Щодо застосування статті 625 ЦК України
На думку колегії суддів, з огляду на юридичну природу правовідносин, які виникли між сторонами, а саме грошові зобов`язання, на які поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.
Закріплена у пункті 10 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у частині другій статті 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та 3 % річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утриманими грошовими коштами, що підлягають сплаті кредиторові.
На підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, встановивши наявність у відповідачів заборгованості за надані послуги із теплопостачання, суд першої інстанції також дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для солідарного стягнення з відповідачів виниклої суми заборгованості із урахуванням 3 % річних від простроченої суми та індексу інфляції.
Щодо інших доводів апеляційної скарги 
Посилання в апеляційній скарзі на ту обставину, що суд першої інстанції безпідставно не застосував строк позовної давності не дають підстави для задоволення апеляційної скарги.
Так, згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.
Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).
Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
Відповідно до частини першої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, в силу частини третьої цієї статті після переривання перебіг позовної давності починається заново.
Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання.
До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу.
Відповідно до частини першої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Колегія суддів погоджується із оцінками доказів, які дав по справі суд першої інстанції, зокрема, аналізуючи матеріали справ, колегія суддів приходить до переконання - періодична сплата коштів боржниками свідчить, що ними вчинено дії, які свідчать про визнання повної суми боргу, що також слідує із розміру сплачених сум та періодичністю сплати. 
При цьому, суд першої інстанції правильно звернув увагу, що представником відповідачів не доведено з посилання на належні докази, що здійснюючи оплату за комунальні послуги, останні не сплачували заборгованість, яка на той час вже мала місце. А саме, суду не надано доказів, що у призначенні платежів період оплати визначений як поточний місяць.
Оскільки незгода з розрахунком заборгованості пов`язана із незгодою відповідачів із тим, що суд не застосував строк позовної давності, підстави брати до уваги розрахунок, який наданий відповідачами відсутні. 
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Як вбачається з частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до пункту першого частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишати судове рішення без змін, а скаргу - без задоволення.
Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, який об`єктивно встановив обставини по справі та, із дотриманням норма процесуального права, правильно застосував норми матеріального права до спірних правовідносин, - підстави для зміни чи скасування рішення суду відсутні. 
Щодо судових витрат
За правилами частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл витрат.
Оскільки апеляційний суд не задовольняє вимоги відповідачів, не змінює судове рішення та не ухвалює нове, розподіл судових витрат не здійснюється при розгляді цієї апеляційної скарги.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 13 вересня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 07 грудня 2021 року.

Головуючий                                                                        В.П. Пікуль 

Судді                                                                                Т.В. Одринська

                                                                                       О.О. Панченко