П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №  560/6703/20 
                                                            Головуючий у 1-й інстанції: Тарновецький І.І. 
                                                            Суддя-доповідач:  Граб Л.С. 
01 грудня 2021 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Граб Л.С. 
суддів:  Сторчака В. Ю.  Смілянця Е. С. 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Хмельницького окружного адміністративного суду від 01 вересня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до  Військової частини НОМЕР_2 (далі в/ч НОМЕР_1 ), в якому просив:
-визнати протиправною бездіяльність в/ч НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 2012 року по 27.02.2019;
-зобов`язати в/ч НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 2012 року по 27.02.2019.
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду  від 01 лютого 2021 року позов задоволено частково:
-визнано протиправною бездіяльність в/ч НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за січень-грудень 2012 року, за січень- грудень 2013 року, за січень-березень 2014 року, за січень-березень 2015 року, за серпень- жовтень 2015 року, за січень-травень 2016 року, за січень-грудень 2017 року, за січень- грудень 2018 року, січень-лютий 2019 року;
-зобов`язано в/ч НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період січень-грудень 2012 року, січень-грудень 2013 року, січень-березень 2014 року, січень-березень 2015 року, серпень-жовтень 2015 року, січень-травень 2016 року, січень-грудень 2017 року, за січень-грудень 2018 року, січень-лютий 2019 року.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
04 серпня 2021 року позивачем подано до суду першої інстанції заяву про встановлення судового контролю за виконанням рішення шляхом зобов`язання  в/ч НОМЕР_1 подати протягом 30 днів звіт по виконанню рішення Хмельницького окружного адміністративного суду  від 01 лютого 2021 року та виконати рішення шляхом здійснення індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за періоди: січень-грудень 2012, січень-грудень 2013 року, січень-березень 2014 року, січень-березень 2015 року, серпень-жовтень 2015 року, січень-травень 2016 року, січень-грудень 2017 року, січень-лютий 2018 року із застосуванням базового місяця -січня 2008 року.
Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 01 вересня 2021 року у  задоволенні заяви про встановлення судового контролю-відмовлено.
Не погодившись із вказаним судовим рішенням позивач подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить ухвалу Хмельницького окружного адміністративного суду від 05 листопада 2020 року скасувати та постановити  нове судове рішення, яким задовольнити вимоги заяви.
В обгрунтуванні апеляційної скарги зазначено, що суть судового контролю полягає не лише у контролі за виконанням рішення суду, а й у вірному його виконанні. На переконання апелянта рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 01 лютого 2021 року  виконане з грубим порушенням Порядку №1078. 
За правилами п.п.1,2 ч.1 ст.311 КАС України, розгляд справи колегією суддів здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Так, приймаючи рішення про відмову в задоволенні заяви позивача, суд першої інстанції виходив із того, що питання про встановлення судового контролю не вирішувалось при прийнятті рішення, а заява про зобов`язання подати звіт подана вже на стадії фактичного виконання судового рішення в примусовому порядку. При цьому, суд зазначив, що в останнього відсутні повноваження щодо зобов`язання суб`єкта владних повноважень примусово виконувати власні рішення.  
Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом першої інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі, колегія суддів виходить із наступного.
Відповідно до ст.129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування зобов`язані діяти тільки на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
За приписами ч. 2, 3  ст. 14 КАС України  судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Ст.370 КАС України  унормовано, що судове рішення, яке набрало законної сили є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності,-за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Конституційний Суд України, розглядаючи справу N 1-7/2013 у Рішенні від 26.06.2013 року, звернув увагу, що вже неодноразово вказував на те, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012 року N 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25.04.2012 року N 11-рп/2012).
За приписами  ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Суду як джерело права.
Європейський суд з прав людини в пункті 40 рішення у справі "Горнсбі проти Греції" вказав, що право на суд було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави допускала невиконання остаточного та обов`язкового судового рішення на шкоду одній зі сторін.
Якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс (рішення у справі "Піалопулос та інші проти Греції", пункт 68).
В рішенні у справі "Шмалько проти України" від 20.07.2004 року Європейський Суд з прав людини вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого  статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (п. 43).
У справі "Сорінг проти Об`єднаного Королівства" від 07.07.1989 Європейський суд визначив, що на державі лежить прямий обов`язок дотримуватися громадянських прав осіб і забезпечувати належне та своєчасне виконання рішення суду, що набрало законної сили. Виконання будь-якого судового рішення є невід`ємною стадією процесу правосуддя, а отже, має відповідати вимогам ст. 6 Конвенції. Поза сумнівом, вирішення справи в суді без невиправданого і необґрунтованого зволікання є запорукою ефективного захисту особою своїх прав. Водночас судовий захист, як і діяльність суду, не може вважатися дієвим, якщо судові рішення не виконуються або виконуються неналежним чином і без контролю суду за їх виконанням, зазначено в Концепції Пункт 1 ст. 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру.
Право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень-складовою права на справедливий судовий захист.
Таким чином, обов`язок виконати судове рішення виникає з моменту набрання ним законної сили.
Ч.1  ст.255 КАС України  врегульовано, що рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Положеннями частини першої та другої  статті 382 КАС України  визначено, що суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах здійснюється також у порядку, встановленому  статтею 287 цього Кодексу  (ч.8  ст.382 КАС України).
Крім того, відповідно до ч.1  ст.383 КАС України  особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень-відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.
Отже, КАС України передбачено спеціальні норми, спрямовані на забезпечення належного виконання судового рішення. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому статтями  382,  383 КАС України.
Зазначені правові норми мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.
Поряд з цим, нормами статей 382-383 КАС України виокремлюють такі види судового контролю за виконанням судового рішення, як зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу у разі невиконання судового рішення (стаття 382 КАС України) і визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень-відповідачем на виконання рішення суду, у разі неналежного виконання судового рішення (стаття 383 КАС України).
Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем на виконання судового рішення по справі № 560/6703/20 здійснено нарахування індексації позивачу в розмірі 1116,04 грн.  
Вказане свідчить, що відповідачем на виконання рішення суду вже вчинено певні дії, однак позивач не погоджується з таким діями, що є підставою для звернення до суду в порядку ст.383 КАС України, а не ч.1 ст. 382 КАС України.
В той же час, під час апеляційного розгляду справи з`ясовано, що за змістом рішення  Хмельницького окружного адміністративного суду  від 01 лютого 2021 року в/ч НОМЕР_1  лише зобов`язано нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період січень-грудень 2012 року, січень-грудень 2013 року, січень-березень 2014 року, січень-березень 2015 року, серпень-жовтень 2015 року, січень-травень 2016 року, січень-грудень 2017 року, за січень-грудень 2018 року, січень-лютий 2019 року, питання щодо застосування базового місяця ні в позовній заяві, ні під час розгляду справи не порушувалося, тоді як в заяві про встановлення судового контролю позивач просить зобов`язати виконати рішення шляхом здійснення індексації з застосуванням базового місяця-січня 2008 року. Тобто, ОСОБА_1 просить виконати судове рішення по даній справі від 01.02.2020, шляхом ухвалення нового судового рішення та задовольнити вимоги, які не були предметом спору у цій справі. 
Ч.1ст.2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Слід зазначити, що спосіб відновлення порушеного права позивача має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
Така позиція повністю кореспондується з висновками Європейського суду з прав людини, відповідно до яких, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).
Отже, "ефективний засіб правого захисту" в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату.
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не усуває юридичний конфлікт та не відповідає об`єкту порушеного права, а тому в такий спосіб неможливо захистити чи відновити право у разі визнання його судом порушеним.  
Подібна правова позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду   від 16 січня 2019 року у справі № 686/23317/13-а (провадження № 11-1193апп18). 
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення заяви щодо її змісту.
В той же час, колегія суддів частково не погоджується з мотивами, з яких суд першої інстанції дійшов  висновку про відмову в задоволенні заяви з тих підстав, що питання про встановлення судового контролю вирішується при прийнятті рішення, а заява про зобов`язання подати звіт подана вже на стадії фактичного виконання судового рішення, оскільки положення  КАС України   не містять обмежень щодо застосування заходів судового контролю, а відтак встановлення такого контролю можливе як одночасно із задоволенням відповідного позову, так і шляхом постановлення окремої ухвали із вказаного питання.
Вказане узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду висловленою в ухвалі від 20   червня 2018 року у справі № 800/592/17.
Згідно ч.1 ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;  недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
За правилами ч.4ст.317 КАС України  зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції необхідно змінити в частині мотивів відмови у заяві.        
Керуючись ст.ст. 243, 250, 255, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 329, 370, 382, 383 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В:
апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити  частково.
Рішення  Хмельницького окружного адміністративного суду від 01 вересня 2021 року у справі за адміністративним позовом   ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_2 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії  змінити  в частині мотивів відмови в задоволенні заяви.
В решті ухвалу залишити без змін. 
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України. 

Головуючий	 	 	Граб Л.С.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Сторчак В. Ю.    Смілянець Е. С.