СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2021 року                     м. Харків                        Справа № 905/38/21  

          Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Лакіза В.В., суддя Здоровко Л.М. , суддя  Плахов О.В.
за участю секретаря судового засідання  Перікової К.В.
за участю представників:
ВДВС - Іванова Т.О.,  наказ №5036/к від 01.11.2021; положення №701/в від 01.11.2021 
стягувача  -  Сосунов Є.В.,  самопредставництво на підставі виписки з ЄДРПО, 
боржника – не з`явився 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Комунального підприємства “Компанія “Вода Донбасу”, м. Маріуполь  (вх. №3219 Д/2)
та апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, м. Київ  (вх.№3218 Д/2)

на ухвалу Господарського суду Донецької області від 30.09.2021 (суддя Огороднік Д.М., повний текст ухвали складено та підписано 05.10.2021), прийняту  за результатом розгляду скарги Приватного акціонерного товариств “Національна енергетична компанія “Укренерго” на дії Державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у справі №905/38/21  
за позовом Приватного акціонерного товариств “Національна енергетична компанія “Укренерго”, м. Київ
до Комунального підприємства “Компанія “Вода Донбасу”, м. Маріуполь 
про стягнення 1 303 653 448,91 грн,-

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 30.09.2021 задоволено частково скаргу Приватного акціонерного товариства “Національна енергетична компанія “Укренерго” на дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сніжинського Т.Є.
Визнано  неправомірними дії старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сніжинського Т.Є. з винесення постанови про зупинення виконавчих дій від 02.09.2021 №66679069.
Зобов`язано начальника Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, скасувати постанову про зупинення вчинення виконавчих дій від 02.09.2021 №66679069.
Зобов`язано Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України повідомити суд та Приватне акціонерне товариство “Національна енергетична компанія “Укренерго” про виконання ухвали, постановленої за результатами розгляду скарги, у строк не пізніше ніж у десятиденний строк з дня її одержання, відповідно до вимог статті 345 Господарського процесуального кодексу України.
Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду першої інстанції, Комунальне  підприємство “Компанія “Вода Донбасу” звернулось  до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив ухвалу Господарського суду Донецької області від 30.09.2021 у справі №905/38/21  частково скасувати та прийняти у відповідній частині нове рішення, яким повністю відмовити в задоволенні скарги Приватного акціонерного товариства “Національна енергетична компанія “Укренерго” про визнання неправомірними дії старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України  Сніжинського Т.Є. з винесення постанови про зупинення виконавчих дій від 02.09.2021 №66679069 та зобов`язання начальника Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України скасувати постанову про зупинення вчинення виконавчих дій від 02.09.2021 №66679069.
Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги апелянт зазначав наступне:
- судом першої інстанції порушено приписи ч. 4 ст. 120 ГПК України в частині своєчасного повідомлення учасника про час, дату та місце судового засідання. Ухвалу суду від 20.09.2021, якою судове засідання призначено на 28.09.2021 , отримана апелянтом лише 28.09.2021, що позбавило КП «Компанія «Вода Донбасу» бути присутнім в судовому засіданні  та надати заперечення на скаргу стягувача, або ж подати заяву про участь  в судовому засіданні шляхом відеоконференції. Натомість листом від 29.09.2021 пояснення на скаргу разом з додатками були направлені боржником сторонам у справі  та до господарського суду першої інстанції, а також на електронну адресу господарського суду.  Проте, в оскаржуваній ухвалі від 30.09.2021 зазначено, що відповідачем не забезпечено явку представників у судове засідання та не надано письмових пояснень  по суті скарги; отже , судом першої інстанції порушено норми ст. 42 ГПК України , якими учаснику справи надано право подавати суду докази, надавати пояснення , наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, тощо. Тому, порушення судом першої інстанції норм процесуального права є підставою для скасування ухвали суду на підставі п. 3 ч. 3 ст. 277 ГПК України;
- відповідно до наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України №160 від 27.06.2017 КП «Компанія «Вода Донбасу» включено до переліку підприємств, що приймають участь у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» від 03.11.2016 № 1730 та включено до реєстру підприємств, що беруть участь в процедурі врегулювання заборгованості. На теперішній час КП «Компанія «Вода Донбасу» не виключено з реєстру, а тому, відповідно до ч. 6 ст.35 Закону України «Про виконавче провадження», п. 10 ч. 1 ст. 34 цього Закону, дії державного виконавця про зупинення вчинення виконавчих дій до виключення боржника з реєстру підприємств, які  беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення" є правомірними;
- відносини за договором про врегулювання небалансів електричної енергії №0350-01012 від 26.06.2019 відповідно до п.68 ч.1 ст.1,  ч. 4, ч. 5 ст.70 Закону України «Про ринок електричної енергії»,  фактично є правочином з купівлі-продажу електричної енергії. Крім того, договір № 0350-01012 від 26.06.2019 згідно з п.п.4.1.4 п.4.1. розділу IV Правил ринку, затверджених Постановою НКРЕКП № 307 від 14.03.2018, укладений для купівлі-продажу електричної енергії для власного споживання боржником електричної енергії; 
- згідно до п.5.9 договору № 0350- 01012 від 26.06.2019 між Оператором системи передачі ОСП (Стягувачем) та Стороною відповідальною за небаланси (Боржником) підписано Акти купівлі-продажу електричної енергії для врегулювання небалансів та сплати інших платежів за листопад 2019 - грудень 2020 року та Акти коригування до них із зазначенням придбаних об`ємів електричної енергії в кВт-год. За таких обставин, КП «Компанія «Вода Донбасу» є споживачем електричної енергії у розумінні п.84 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про ринок електричної енергії", оскільки купувало електричну енергію в листопаді 2019 - грудні 2020 року для власного споживання, про  що також свідчить форма звітності, затверджена Національною комісією, що здійснює державне регулювання в сфері енергетики, з листопада 2019 року по грудень 2020 року, якою підтверджується, що  КП «Компанія «Вода Донбасу» не здійснювало діяльності з постачання електричної енергії іншим споживачам та споживало електричну енергію виключно для здійснення діяльності з централізованого водопостачання та водовідведення;
- умовою зупинення виконавчого провадження відповідно до п.10 ч. 1 ст.34,  ч.4 ст.34 Закону України «Про виконавче провадження» є включення боржника до Реєстру та  не покладає на державного виконавця обов`язків щодо перевірки включення цієї заборгованості до Реєстру, а тому висновок суду про те, що заборгованість, яка стягнута за рішенням суду у справі №905/38/21 не включена в суму кредиторської заборгованості оскільки станом на момент прийняття Наказу №160, ще не існувала, є безпідставним;
- починаючи з липня 2019 року по грудень 2020 КП «Компанія «Вода Донбасу» споживало електричну енергію виключно на підставі Договору про врегулювання небалансів електричної енергії № 0350-01012 від 26.06.2019 з ПрАТ «НЕК Укренерго» та не укладало у цей період інших договорів на постачання або купівлю-продаж електричної енергії, заборгованість перед Стягувачем за липень 2019 - грудень 2020, стягнута за рішенням по справі № 905/38/21, буде врегульовуватися за Законом України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» № 1730.
За таких обставин, апелянт вважає, що на відносини між Стягувачем та Боржником за Договором про врегулювання небалансів електричної енергії № 0350-01012 від 26.06.2019 розповсюджуються норми п.10 ч.І ст.34 Закону України «Про виконавче провадження» та норми Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», оскільки цей договір по суті є договором купівлі-продажу електричної енергії для власного споживання Боржником для здійснення діяльності з централізованого водопостачання та/або водовідведення. 
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 01.11.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Комунального підприємства “Компанія “Вода Донбасу” на ухвалу Господарського суду Донецької області від 30.09.2021 у справі №905/38/21 та призначено її до розгляду на 16.11.2021.  Сторонам у справі встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, а також подання заяв, клопотань, тощо, до 12.11.2021.
Також, з апеляційною скаргою на ухвалу Господарського суду Донецької області від 30.09.2021 звернувся Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, який,  посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив ухвалу Господарського суду Донецької області від 30.09.2021 у справі №905/38/21  в частині задоволення вимог скасувати та прийняти в цій частині нове рішення, яким у задоволенні скарги Приватного акціонерного товариства “Національна енергетична компанія “Укренерго” відмовити. 
В обґрунтування вимог апеляційної скарги, скаржником зазначено наступне:  
- державним виконавцем встановлено, що наказом Міністерства регіонального і розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України №160 від 27.06.2017 Комунальне підприємство “Компанія “Вода Донбасу” включено до Реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, що також узгоджується з приписами абз. 10 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії";
Частиною 6 ст. 35 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що у випадку, передбаченому    пунктом 10    частини першої статті 34 цього Закону, виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій до виключення боржника з реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості відповідно до    Закону України    "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення".     Аналіз норм ст.35 Закону України «Про виконавче провадження» дає підстави дійти висновку, що законодавець встановив певні умови для поновлення виконавчого провадження, у разі якщо виконавче провадження було зупинене відповідно до п.10 ч.І ст.34 Закону  України «Про виконавче провадження», до виключення боржника з реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», проте на момент зупинення виконавчого провадження та по теперішній час КП «Компанія Вода Донбасу» включено до відповідного реєстру, отже, обставини, що стали підставою для зупинення виконавчого провадження, не усунуто на момент звернення стягувача зі скаргою в судовому порядку;
- Законом України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення» в редакції від 29.08.2021, встановлено новий період заборгованості, яка може бути врегульована  відповідно до норм вказаного Закону. Сума заборгованості за спожиту електроенергію стягнена за рішенням Господарського суду Донецької області у даній справі виникла до 01 червня  2021, що дає правові підстави для її реструктуризації в порядку, передбаченому Законом. Отже, державний виконавець при винесенні постанови про зупинення вчинення виконавчих дій від 02.09.2021 у ВП №66679069 діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, встановлений чинним законодавством, а доводи скаржника не знаходять свого підтвердження. 
          Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 01.11.2021 відмовлено  Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у задоволенні клопотання про відстрочення сплати судового збору.  Апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на ухвалу Господарського суду Донецької області від 30.09.2021 у справі №905/38/21 залишено без руху та надано апелянту строк для усунення недоліків апеляційної скарги.
Ухвалою Східного апеляційного суду від 15.11.2021  задоволено клопотання Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України та поновлено апелянту строк на апеляційне оскарження. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на ухвалу Господарського суду Донецької області від 30.09.2021. Розгляд справи призначено на 30.11.2021. Встановлено сторонам у справі строк до 23.11.2021 включно для подання  відзиву на апеляційну скаргу та строк для подання заяв, клопотань, тощо – до 25.11.2021. 
16.11.2021 до суду апеляційної інстанції надійшло клопотання Комунального підприємства “Компанія “Вода Донбасу” (вх. №13303 від 16.11.2021), в якому апелянт повідомляв про неможливість забезпечити участь свого представника у судовому засіданні 16.11.2021 через складну епідемічну ситуацію на підприємстві, спричинену коронавірусом. У зв`язку з цим скаржник     просив суд продовжити термін розгляду апеляційної скарги Комунального підприємства “Компанія “Вода Донбасу” та перенести розгляд справи.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 16.11.2021 розгляд справи було відкладено на 30.11.2021.
Крім того, прийнявши до уваги, що предметом апеляційного перегляду за апеляційними скаргами сторін є одне й теж саме судове рішення – ухвала Господарського суду Донецької області від 30.09.2021, колегією суддів прийнято рішення про об`єднання апеляційних скарги для їх спільного розгляду. 
08.11.2021 стягувачем до суду апеляційної інстанції надано відзив,  в якому він просив апеляційні скарги боржника та Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України  залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін. Зокрема, ПрАТ “Національна енергетична компанія “Укренерго” вважав правомірним висновок суду першої інстанції про те, що сума боргу стягнута за рішенням суду у справі № 905/38/21 не є предметом процедури врегулювання заборгованості відповідно до наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 160 від 27.06.2017, оскільки виникла за період з липня 2019 року по листопад 2020 року. Крім того, вважає що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що у відповідності до положень абзацу 2 частини 1 статті 3 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», який викладено в редакції Закону України від 14.07.2021 участь у процедурі врегулювання заборгованості відповідно до статті 4 цього Закону не потребує обов`язкового включення до реєстру. В матеріалах справи відсутні докази включення боржника в реєстр підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії або вчинення відповідачем дій направлених на врегулювання заборгованості щодо суми боргу, який стягнутий за рішенням суду у справі N905/38/21 та відсутні інші докази, здійснення територіальною комісією з питань узгодження заборгованості на підтвердження того, що сума боргу стягнута за рішенням суду у справі №905/38/21 є заборгованістю боржника з різниці в тарифах, яка підлягає процедурі врегулювання заборгованості шляхом проведення взаєморозрахунків. Також зазначає, що підставою для виникнення заборгованості у розмірі 1 214 451 545,39 грн, яка присуджена рішенням Господарського суду Донецької області від 24.06.2021 у справі № 905/38/21, є неналежне виконання Комунальним підприємством «Компанія «Вода Донбасу» договору про врегулювання небалансів електричної енергії Приватним акціонерним товариством «Національна енергетична компанія «Укренерго» (дата акцептування договору 26.06.2019), а не постачання енергоносіїв (газ, електроенергія), визначення яких надано в Законі України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії». За умовами зазначеного Договору, Приватне Акціонерне Товариство «Національна енергетична компанія «Укренерго» виступає в якості оператора системи передачі, а Комунальне підприємство «Компанія «Вода Донбасу», яке приєдналось до Типового договору про врегулювання небалансів електричної енергії набуло статусу учасника ринку та здійснювало свою діяльність в якості сторони, відповідальної за баланс.
Оператор системи передачі врегульовує небаланси електричної енергії зі стороною, відповідальної за баланс у порядку, визначеному Законом України «Про ринок електричної енергії» та Правилами ринку, затвердженими постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.03.2018 N9 307.
Наведене вище у сукупності свідчить, що Приватне акціонерне товариство «Національна енергетична компанія «Укренерго» не є постачальником електричної енергії, оскільки здійснює господарську діяльність з передачі електричної енергії, внаслідок чого не входить до переліку підприємств-стягувачів, визначених пунктом 10 частини першої статті 34 Закону України «Про виконавче провадження».
При цьому, спірна заборгованість не є предметом правового регулювання Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», і не охоплюється відповідними періодами, наведеними у частині першій статті 6 вказаного Закону, а тому зупинення вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні №66679069 від 02.09.2021 на підставі пункту 10 частини першої статті 34 Закону України «Про виконавче провадження» не підлягало.
12.11.2021 до суду апеляційної інстанції Відділом примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України також надано відзив на апеляційну скаргу КП «Компанія «Вода Донбасу», в якому відділ погоджується з викладеними у апеляційній скарзі доводами, вважає, що державний виконавець при винесенні постанови про зупинення вчинення виконавчих дій від 02.09.2021 у ВП № 66679069 діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, встановлений чинним законодавством, а ухвала суду першої інстанції в частині задоволених вимог ПрАТ “Національна енергетична компанія “Укренерго” підлягає скасуванню. Зокрема, зазначає, що у відповідності до приписів Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення» (у редакції від 29.08.2021), що діє на іній час, а саме ст.6 вказаного Закону встановлено, що реструктуризації підлягає кредиторська заборгованість підприємств централізованого водопостачання, водовідведення за у електричну енергію станом на 1 червня 2021 року для виробництва та надання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), послуг з централізованого водопостачання та централізованого (ведення (без урахування суми неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів  річних, нарахованих на заборгованість за спожиту електричну енергію), не погашена на розрахункову дату, за умови відсутності поточної заборгованості за електричну енергію укладення договору про реструктуризацію заборгованості.
Також заявник вважає, що зазначені зміни встановили новий період заборгованості, яка може бути врегульована відповідно  до норм Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості постачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення» і сума заборгованості за спожиту електроенергію стягнена за рішенням Господарського суду Донецької області у даній справі виникла до 01 червня 2021р., що дає правові підстави для її реструктуризації в порядку передбаченому Законом. Отже, у державного виконавця були наявні всі законні підстави для зупинення вчинення вчих дій. 
26.11.2021 КП “Компанія “Вода Донбасу” до суду апеляційної інстанції надано клопотання (вх. ел. пошти №5074), в якому заявник просив  зупинити провадження у справі до перегляду в касаційному порядку Верховним Судом справи №905/1353/20, правовідносини у якій, на думку боржника, є подібними із  правовідносинами у справі №905/38/21. Зокрема, в обґрунтування клопотання КП “Компанія “Вода Донбасу” зазначає, що правовідносини, що розглядаються судом касаційної інстанції в межах справи №905/1353/20 стосуються питання щодо правових підстав зупинення державним  виконавцем виконавчого провадження на підставі  п.  10 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 та з урахуванням приписів Закону України «Про врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання та водовідведення  за спожиті енергоносії» від 03.11.2016. Крім того, зазначає, що під час касаційного перегляду буде надаватись оцінка правомірності зупинення виконавчих дій під час виконання наказу господарського суду у справі, предметом розгляду якої були вимоги ПрАТ “Національна енергетична компанія “Укренерго” до КП “Компанія “Вода Донбасу” про стягнення заборгованості за договором про врегулювання небалансів в електричній енергії №0350-01012 від 26.06.2019, а саме, небалансів за липень 2019 року, які є аналогічними із спірними правовідносинами, що виникли в межах розгляду справи №905/38/21. 
В судове засідання 30.11.2021 з`явились представники апелянтів. Представник боржника в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить  наявне  в матеріалах справи рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення. 
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи (частина 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України).
Під час розгляду даної справи судом апеляційної інстанції, у відповідності до приписів пункту 4 частини 5 статті 13 Господарського процесуального кодексу України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строку, встановленого частиною 2 статті 273 цього Кодексу.
Отже, оскільки судом апеляційної інстанції створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи та правильного застосування законодавства, вжито заходи для належного повідомлення учасників справи про час та місце розгляду справи, виходячи з того, що участь в засіданні суду (як і інші права, передбачені частиною першою статтею 42 Господарського процесуального кодексу України) є правом, а не обов`язком сторін, правова позиція боржника викладена ним в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності боржника за наявними у справі матеріалами. 
В судовому засіданні 30.11.2021 представник стягувача проти доводів апеляційних скарг виконавчої служби та боржника заперечував, просив залишити їх без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін. Представник виконавчої служби просив апеляційну скаргу боржника та Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України задовольнити, оскаржувану ухвалу суду першої інстанції скасувати. 
Дослідивши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах встановлених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила наступне. 
Встановлені у справі обставини свідчать, що правовідносини між ПрАТ “Національна енергетична компанія “Укренерго” (позивачем, стягувачем) та КП “Компанія “Вода Донбасу” (відповідачем, боржником) виникли на підставі договору про врегулювання небалансів електричної енергії №0350-01012 від 26.06.2019, невиконання умов якого, було предметом розгляду Господарським судом Донецької області  в межах справи №905/38/21 за позовом  ПрАТ “Національна енергетична компанія “Укренерго” до КП “Компанія “Вода Донбасу” про стягнення заборгованості,  у тому числі, основний борг у розмірі 1256449678,34 грн та штрафні санкції (3% річних та інфляційні втрати) у розмірі 47203770,57 грн. 
Рішенням господарського суду Донецької області від 24.06.2021, позовні вимоги частково задоволено та стягнуто з Комунального підприємства “Компанія “Вода Донбасу” на користь Приватного акціонерного товариства “Національна енергетична компанія “Укренерго” основний борг у розмірі 1214451545 (один мільярд двісті чотирнадцять мільйонів чотириста п`ятдесят одна тисяча п`ятсот сорок п`ять) грн 39 коп., 3% річних у розмірі 13926346 (тринадцять мільйонів дев`ятсот двадцять шість тисяч триста сорок шість) грн 93 коп., інфляційні втрати у розмірі 31004987 (тридцять один мільйон чотири тисячі дев`ятсот вісімдесят сім) грн 44 коп. судовий збір в сумі 463046 (чотириста шістдесят три тисячі сорок шість) грн 17 коп.
04.08.2021 Господарським судом Донецької області видано судовий наказ на виконання рішення від 24.06.2021 у справі №905/38/21.
В подальшому, 02.09.2021 старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сніжинським Т.Є. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №66679069 з виконання наказу Господарського суду Донецької області від 04.08.2021 у справі № 905/38/21.
02.09.2021 старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сніжинським Т.Є. винесено постанову про приєднання виконавчого провадження №66679069 до зведеного виконавчого провадження №41211546.
Постановою про зупинення виконавчих дій від 02.09.2021 у виконавчому провадженні №66679069 старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сніжинським Т.Є. на підставі пункту 10 частини першої статті 34, статті 35 Закону України “Про виконавче провадження”  зупинено вчинення виконавчих дій з примусового виконання наказу Господарського суду Донецької області  від  04.08.2021 №905/38/21 до закінченя строку дії обставин, що зумовили зупинення вчинення виконавчих дій.  (а.с. 10 т. 6)
Вказана постанова мотивована тим, що, згідно наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово комунального господарства України №160 від 27.06.2017,  боржника – Комунальне підприємство  «Компанія «Вода Донбасу» включено до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості  відповідно до Закону України “Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії”.
Також державним виконавцем зазначено, що відповідно до п. 10 ч. 1 ст.  34 Закону України “Про виконавче провадження”, виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій  у разі включення підприємств, що виробляють, транспортують та постачають теплову енергію, надають послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що надають послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, послуги з постачання холодної води та послуги з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості відповідно до    Закону України    "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", з виконавчих проваджень, стягувачами за якими є Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", її дочірня компанія "Газ України", публічне акціонерне товариство "Укртрансгаз", постачальники електричної енергії, а боржниками - підприємства, що виробляють теплову енергію, транспортують та постачають теплову енергію, надають послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, та підприємства централізованого водопостачання та водовідведення, що надають послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем). 
Стягувач - ПрАТ  “Національна енергетична компанія “Укренерго” звернулось до Господарського суду Донецької області із скаргою  №01/40959 від 15.09.2021 на дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сніжинського Т.Є., в якій просив суд:

1) визнати неправомірними дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сніжинського Т.Є. з винесення 02.09.2021 №66679069 постанови про зупинення виконавчих дій ;
2) зобов`язати начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, скасувати постанову про зупинення виконавчих дій від 02.09.2021 №66679069 винесену головним державним виконавцем Сніжинським Т.Є.;
3) продовжити виконання рішення суду по справі у встановленому законом порядку;
4) про виконання ухвали, постановленої за результатами розгляду цієї скарги, Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України повідомити, суд та Приватне акціонерне товариство “Національна енергетична компанія “Укренерго” у строк не пізніше ніж у десятиденний строк з дня її одержання, відповідно до вимог статті 345 Господарського процесуального кодексу України. 
В обґрунтування скарги стягувач зазначав, що в даному випадку відсутні підстави щодо зупинення виконавчого провадження, оскільки пункт 10 частини першої статті 34 Закону України "Про виконавче провадження" має застосовуватись лише з урахуванням положень Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" та щодо заборгованості, яка не погашена станом на 31.12.2016, проте за рішенням суду №905/38/21  заборгованість виникла у липні 2019 року, що не підпадає під дію Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» №1730 (далі Закон №1730) та не може бути підставою для зупинення виконавчих дій.
Також скаржник зазначав, що підставою для виникнення заборгованості у розмірі 1    214    451    545,39 грн, яка визначена рішенням Господарського суду Донецької області є неналежне виконання КП “Компанія “Вода Донбасу” договору  про врегулювання небалансів електричної енергії №0350-01012 від 26.06.2019 ПрАТ “Національна енергетична компанія “Укренерго” (дата акцептування договору 26.06.2019), а не постачання енергоносіїв (газ, електроенергія), визначення яких наведено у Законі №1730. За умовами договору врегулювання небалансів електричної енергії №0350-01012 від 26.06.2019, ПрАТ “Національна енергетична компанія “Укренерго” виступає в якості оператора системи передачі, а КП “Компанія “Вода Донбасу”, яка приєдналась до Типового договору про  врегулювання небалансів електричної енергії, набуло статусу учасника ринку та здійснює свою діяльність в якості сторони, відповідальної за баланс. При цьому, оператор системи передачі врегульовує небаланси електричної енергії зі стороною , відповідальною за баланс у порядку, визначеному Законом України «Про ринок електричної енергії» та Правилами ринку, затвердженими постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.03.2018 за №307. 
До того ж, скаржник вважав, що включення КП “Компанія “Вода Донбасу” до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за Законом №1730 не є безумовною підставою для зупинення будь-якого виконавчого провадження. За таких підстав скаржник вважав доведеним, що зупинення вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні №66679069 на підставі пункту 10 частини першої статті 34 Закону України "Про виконавче провадження" не підлягало. 
Ухвала суду першої інстанції, якою скаргу ПрАТ “Національна енергетична компанія “Укренерго” задоволено частково, мотивована тим, що стягувачем за наказом Господарського суду Донецької області від 04.08.2021  у справі № 905/38/21  є ПрАТ “Національна енергетична компанія “Укренерго”, основним видом діяльності якого є 35.12 “Передача електроенергії” (згідно з ліцензією), що підтверджується наявними у справі документами та відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. 
Підставою для виникнення заборгованості у розмірі 1214451545,39  грн, яка присуджена до стягнення рішенням Господарського суду Донецької області  від 24.06.2021  у справі №905/38/21, є неналежне виконання КП “Компанія “Вода Донбасу” договору про врегулювання небалансів електричної енергії № 0350-01012 (дата акцептування договору – 26.06.2019), а не постачання енергоносіїв (газ, електроенергія), визначення яких надано в Законі України “Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії”. 
За умовами зазначеного договору, ПрАТ “Національна енергетична компанія “Укренерго” виступає в якості оператора системи передачі, а КП “Компанія “Вода Донбасу”, яке приєдналось до Типового договору про врегулювання небалансів електричної енергії – набуло статусу учасника ринку та здійснювало свою діяльність в якості сторони, відповідальної за баланс. 
ПрАТ “Національна енергетична компанія “Укренерго” не є постачальником електричної енергії, оскільки здійснює господарську діяльність з передачі електричної енергії, внаслідок чого не входить до переліку підприємств-стягувачів, визначених п. 10 ч. 1 ст. 34 Закону України “Про виконавче провадження”. Також суд вважав, що спірна заборгованість не є предметом правового регулювання Закону України “Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії”, оскільки  сума заборгованості, яка була стягнута за рішенням суду, виникла за період з липня 2019 року по листопад 2020 року, отже сума боргу, стягнута за рішенням суду у справі №905/38/21 не є предметом процедури врегулювання заборгованості відповідно до наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 160 від 27.06.2017. 
За таких обставин, суд дійшов висновку про відсутність підстав для зупинення виконавчих дій у виконавчому провадженні № 66679069  на підставі п. 10 ч. 1 ст. 34 Закону України “Про виконавче провадження”. 
Ухвала суду першої інстанції від 30.09.2021, якою скаргу ПрАТ “Національна енергетична компанія “Укренерго” на дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сніжинського Т.Є. задоволено частково; визнано  неправомірними дії старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сніжинського Т.Є. з винесення постанови про зупинення виконавчих дій від 02.09.2021 №66679069; зобов`язано начальника Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, скасувати постанову про зупинення вчинення виконавчих дій від 02.09.2021 №66679069; зобов`язано Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України повідомити суд та ПрАТ “Національна енергетична компанія “Укренерго” про виконання ухвали, постановленої за результатами розгляду скарги, у строк не пізніше ніж у десятиденний строк з дня її одержання, відповідно до вимог статті 345 Господарського процесуального кодексу України, є предметом апеляційного оскарження.
          Колегія суддів, розглянувши до початку розгляду справи по суті клопотання КП “Компанія “Вода Донбасу” про зупинення провадження у справі до перегляду в касаційному порядку Верховним Судом справи №905/1353/20, дійшла висновку про відмову у його задоволенні виходячи з наступного.
Відповідно до приписів п. 5 ч. 1 ст. 227 ГПК України, суд  зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадках об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.
Колегія суддів приходить до висновку про відсутність обставин, які свідчать про наявність об`єктивної неможливості розгляду даної справи до вирішення іншої справи на підставі наявних в матеріалах справи доказів, а також неможливість  надати оцінку обставинам та фактам, які є предметом судового розгляду в межах даної справи. Крім того, колегія суддів вважає, що результати касаційного перегляду справи №905/1353/20 не впливають на вирішення судом апеляційної інстанції спірних правовідносин у справі №905/38/21,  оскільки надання судом апеляційної інстанції правової оцінки правовідносинам у даній справі не залежить від вирішення Верховним Судом в касаційному порядку спірних правовідносин в межах справи №905/1353/20. 
Розглянувши матеріали справи, дослідивши доводи, викладені в апеляційних скаргах боржника та державної виконавчої служби та відзивах на апеляційні скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального права та дотримання норм процесуального права, а також повноту встановлених судом обставин справи та відповідність їх наданим доказам, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги КП “Компанія “Вода Донбасу” та Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, виходячи з наступного.
Статтею 129-1 Конституції України встановлено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Відповідно до частини  першої статті 326 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції (частина 1 статті 327 ГПК  України).
Статтею 55 Конституції України визначено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких установлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" (частина перша статті 5 Закону України "Про виконавче провадження").
Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист, яка охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 № 18-рп/2012).
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначаються Законом України "Про виконавче провадження".
Згідно із частиною 1 статті 13 Закону України "Про виконавче провадження" під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом тощо.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права (стаття 339 ГПК України).
Враховуючи зміст наведених норм, розглядаючи скаргу на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця щодо їх (рішень, дій, бездіяльності) правомірності/неправомірності, суд має надати оцінку законності дій останнього, тобто встановити, чи було ним дотримано приписи законодавства, які регламентують його діяльність у спірних правовідносинах, та саме в залежності від вказаних обставин, дійти висновку про задоволення або відмову у задоволенні скарги.
Підстави та порядок зупинення вчинення виконавчих дій визначено статтею 34 Закону України "Про виконавче провадження".
Частиною 2 статті 34 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня, коли йому стало відомо про обставини, що зумовлюють зупинення вчинення виконавчих дій, їх зупиняє і виносить відповідну постанову.

03.11.2016 набрав чинності Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" (далі - Закон України №1730) 
Згідно преамбули цього Закону  він визначає комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.
Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України №1730 (в редакції  від 03.11.2016) заборгованістю, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону (далі - заборгованість), (до такої кредиторської заборгованості, зокрема, включається заборгованість, щодо якої ухвалено судове рішення про стягнення або затверджено мирову угоду), у тому числі, кредиторська заборгованість перед постачальником електричної енергії, електропостачальником, оператором системи розподілу (як правонаступником в частині прав та обов`язків за договорами на постачання електричної енергії та про користування електричною енергією) підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за електричну енергію, спожиту для виробництва та надання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення. 
Процедура врегулювання заборгованості - заходи, спрямовані на зменшення, списання та/або реструктуризацію заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиту електричну енергію шляхом проведення взаєморозрахунків, реструктуризації та списання заборгованості;
Реєстр підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості (далі - реєстр), - державна відкрита, загальнодоступна інформаційна система, що забезпечує збирання, накопичення, обробку, захист, облік та надання інформації про підприємства та організації, які є учасниками процедури врегулювання заборгованості відповідно до цього Закону. 
Реєстр розміщується на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства;
Учасники процедури врегулювання заборгованості - підприємства та організації, включені до реєстру, постачальники природного газу та/або електричної енергії, оптовий постачальник електричної енергії, розпорядники коштів державного та місцевих бюджетів, органи, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.
Відповідно до частини 1 статті 3 вказаного Закону №1730, для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства. 
Порядок ведення та користування реєстром затверджується Кабінетом Міністрів України (ч. 4 ст. 3 Закону України №1730).
Постановою Кабінету Міністрів України №93 від 21.02.2017 затверджено Порядок ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, та користування зазначеним реєстром (далі - Порядок), який визначає механізм формування та ведення реєстру, а також користування його даними.
Пунктами 6 та 8 Порядку передбачено, що Мінрегіон (Орган) забезпечує своєчасне формування реєстру, відповідність внесених до нього даних про підприємство документам, на підставі яких здійснюється реєстрація, та збереження інформації, пов`язаної з його формуванням і веденням. Для включення підприємств до реєстру та внесення змін до нього підприємства подають до Мінрегіону заяву, до якої додають документи, передбачені в абзацах другому-сьомому частини другої статті 3 Закону України №1730.
Згідно з пунктом 14 Порядку у реєстрі зазначаються, зокрема, підстава включення підприємства до реєстру (дата видання та номер наказу Мінрегіону); обсяг кредиторської заборгованості, що підлягає врегулюванню згідно із Законом; обсяг не відшкодованої станом на 01.01.2016 заборгованості з різниці в тарифах, підтверджений протоколами територіальних комісій з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах; обсяг нарахувань із сплати неустойки (штрафу, пені), інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, що підлягають стягненню на підставі рішення суду, на заборгованість за спожитий природний газ, електричну енергію, теплову енергію, централізоване водопостачання і водовідведення, що утворилася в період до 01.07.2016.
З моменту включення підприємства уповноваженою особою до реєстру у ньому відображається обсяг кредиторської заборгованості цього підприємства, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону. 
Таким чином, аналіз преамбули ст. ст. 1 і 2 Закону України №1730 дає підстави для висновку, що він покликаний, зокрема, забезпечити стале функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій шляхом врегулювання відповідної кредиторської заборгованості перед постачальниками природного газу, електричної енергії.
Крім того,  для досягнення мети Закон України №1730  передбачає комплекс організаційних та економічних заходів, зокрема: проведення взаєморозрахунків (ст. 4), реструктуризацію заборгованості за спожиті природний газ, електричну енергію (ст. ст. 5, 6) та списання неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за енергоносії (ст. 7).

Правова позиція з цього питання викладена в постановах Верховного Суду від 22.01.2021у справі № 925/1137/19, від 28.04.2021 у справі № 5/263.
Колегія суддів також зазначає, що із прийняттям Закону №1730,  внесено зміни до      Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, доповнено п. 10 частину 1 ст. 34, частину 4 статті 34 та частиною 6     статтю 35  Закон України «Про виконавче провадження». 
Зокрема, пунктом 10 частини першої статті 34 Закону України “Про виконавче провадження” (тут і далі в редакції чинній на момент прийняття державним виконавцем оскаржуваної постанови від 02.09.2021) передбачено, що   виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі:                                            

-включення підприємств, що виробляють, транспортують та постачають теплову енергію, надають послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що надають послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, послуги з постачання холодної води та послуги з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості відповідно до Закону України “Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії”, з виконавчих проваджень, стягувачами за якими є Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", її дочірня компанія "Газ України", Публічне акціонерне товариство "Укртрансгаз", постачальники електричної енергії, а боржниками - підприємства, що виробляють теплову енергію, транспортують та постачають теплову енергію, надають послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, та підприємства централізованого водопостачання та водовідведення, що надають послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, послуги з постачання холодної води та послуги з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем)".

Наведені норми свідчать, що законодавцем чітко встановлено перелік стягувачів, які приймають участь у процедурі врегулювання заборгованості відповідно до Закону України “Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії” та боржників, які приймають участь у процедурі врегулювання заборгованості відповідно до Закону України “Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії”. Вказані обставини мають бути враховані державним виконавцем під час  вирішення питання під час зупинення виконавчого провадження на підставі п. 10 ч. 1 ст. 34 Закону України “Про виконавче провадження”. 
Крім того, згідно з частиною 4 статті 34 “Про виконавче провадження” законодавець визначив, що виконавче провадження з підстави, передбаченої пунктом 10 частини першої цієї статті, зупиняється у частині стягнення з теплопостачальних та теплогенеруючих організацій заборгованості за спожитий природний газ, використаний станом на 1 червня 2021 року для виробництва теплової енергії, послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води (з урахуванням суми неустойки (штрафу, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за спожитий природний газ), а також за послуги з транспортування і розподілу природного газу, теплову енергію, отриману для її подальшого постачання споживачам та/або надання відповідних комунальних послуг, та підприємств централізованого водопостачання та водовідведення за електричну енергію, спожиту для виробництва та надання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення.
Нормами вказаної статті законодавець також визначив правову природу заборгованості, за існування якої передбачено  зупинення виконавчого провадження з підстав, встановлених пунктом 10 частини першої статті 34 Закону України «Про виконавче провадження». 
З аналізу наведених правових норм вбачається, що у пункті 10 частини 1 статті 34 Закону України "Про виконавче провадження" врегульовано питання щодо зупинення виконавчого провадження залежно від суб`єктного складу стягувачів (Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", її дочірня компанія "Газ України", Публічне акціонерне товариство "Укртрансгаз", постачальники електричної енергії) та боржників (підприємства, що виробляють теплову енергію, транспортують та постачають теплову енергію, надають послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, та підприємства централізованого водопостачання та водовідведення, що надають послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, послуги з постачання холодної води та послуги з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем)). Частина 4    ст. 34 Закону України "Про виконавче провадження"    визначає, в якій частині може бути зупинено виконавче провадження, тобто визначає правову природу такої заборгованості та умови, за яких виконавче провадження може бути зупинене.  
Крім того, виходячи з правового аналізу вищенаведених змін до Закону України «Про виконавче провадження»  вбачається, що метою таких змін до Закону України “Про виконавче провадження”, зокрема шляхом його доповнення пунктом 10 частини першої статті 34 є створення механізму втілення та забезпечення належного виконання положень Закону України “Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних, теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії”, оскільки ця норма була первісно передбачена Прикінцевими та перехідними положеннями Закону та нерозривно пов`язана зі створенням правового механізму у виконавчому провадженні з виконання судових рішень на забезпечення проведення взаєморозрахунків, укладення та виконання угод про реструктуризацію, списання боргу, передбаченого цим Законом. 
Колегія суддів також враховує, що оскільки Закон України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії»    визначає комплекс заходів, спрямованих на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії, то внесення вищевказаних змін до    Закону України «Про виконавче провадження»    не може тлумачитися без врахування положень    Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних, теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії».
Правова позиція з цього приводу викладена в постанові Верховного Суду у справі №5/263 від 28.04.2021. 
Колегія суддів приймає до уваги, що з  урахуванням змін, внесених до положень Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних, теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення» (в редакції від 29.08.2021, тобто станом на час прийняття державним виконавцем постанови від 02.09.2021),  абзацем 2 частини 1 статті 3 Закону  встановлено, що участь у процедурі врегулювання заборгованості відповідно до статті 4 цього Закону не потребує обов`язкового включення до реєстру. 
Отже,  прийнявши зміни до вказаного Закону, законодавець не визначив обов`язковою умовою включення боржника до Реєстру  підприємств, що  беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості з різниці в тарифах, як було встановлено наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України №160 від 27.06.2017. 
Таким чином, з системного аналізу Закону №1730 (в редакції станом на 03.11.2016 та станом на 29.08.2021) та Закону України «Про виконавче провадження» (з урахуванням змін, що внесені Законом №1730) визначено умови, наявність яких визначає зупинення виконавчих дій  в порядку п. 10 ч. 1 ст. 34 Закону України “Про виконавче провадження”.  
Дослідивши інформацію, яка обліковується у реєстрі на офіційному сайті Мінрегіону, судом встановлено, що згідно з наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 160 від 27.06.2017 КП “Компанія “Вода Донбасу” включене до переліку суб`єктів господарювання - теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії.
Зі змісту цього наказу вбачається, що  обсяг не відшкодованої станом на 01.06.2016 заборгованості з різниці в тарифах, підтверджений протоколами територіальних комісій з питань узгодження заборгованості Комунального підприємства “Компанія “Вода Донбасу” з різниці в тарифах складає 1 054 154 613,26 гривень; обсяг нарахувань із сплати неустойки (штрафу, пені), інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, що підлягають стягненню на підставі рішення суду, на заборгованість за спожитий природний газ, електричну енергію, теплову енергію, централізоване водопостачання і водовідведення, що утворилася в період до 01.07.2016 складає 394 804 045,32 гривень.
Натомість, колегія суддів приймає до уваги, що заборгованість, яка була стягнута за рішенням Господарського суду Донецької області  від 24.06.2021  у справі №905/38/21 виникла за період з липня 2019 року по листопад 2020 року, отже, не могла бути включена в процедуру врегулювання заборгованості відповідно до наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 160 від 27.06.2017, про що також правомірно зазначив суд першої інстанції.
До того ж, колегією суддів враховуються положення абзацу 2 частини 1 статті 3 Закону України “Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення» (в редакції від 29.08.2021), якими встановлено, що при проведенні взаєморозрахунків щодо врегулювання заборгованості з різниці в тарифах, боржник не обов`язково підлягає включенню в Реєстр. 
Разом з тим, як правомірно зазначено судом першої інстанції, боржником не доведено, а у суду та  державного виконавця, станом на дату прийняття оскаржуваної постанови від 02.09.2021, була відсутня можливість перевірити правову природу кредиторської заборгованості, тобто встановити,  чи є борг стягнутий за рішенням суду у справі №905/38/21 кредиторською заборгованістю з різниці в тарифах, яка підлягає процедурі врегулювання заборгованості шляхом процедурі проведення взаєморозрахунків. Тому в залежності від правової природи заборгованості, боржник  має бути або включений в Реєстр  або іншим чином підтвердити наявність заборгованості з різниці в тарифах.

Крім того, колегія суддів приймає до уваги положення абз. 8 ст. 4 Закону України №1730 (в редакції від 28.09.2021) яким встановлено, що підтвердження обсягів заборгованості з різниці в тарифах на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії, теплову енергію, послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води, послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення,  наявних станом на 1 червня 2021 року,  здійснюється територіальними комісіями з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах, до складу яких включаються представники Державної аудиторської служби України та територіальних органів Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг. Типове положення про територіальну комісію з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах затверджується Кабінетом Міністрів України. 
Натомість, матеріали справи не містять доказів включення боржника в реєстр підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії або вчинення відповідачем дій направлених на врегулювання заборгованості щодо суми боргу, який стягнутий за рішенням суду у справі №905/38/21 та відсутні інші докази, здійснення територіальною комісією з питань узгодження заборгованості  на підтвердження того, що сума боргу стягнута за рішенням суду у справі № 905/38/21 є  заборгованістю боржника з різниці в тарифах.
Правовою  природою заборгованості КП “Компанія “Вода Донбасу” в розмірі 1214451545,39  грн, яка присуджена до стягнення з відповідача рішенням Господарського суду Донецької області  від 24.06.2021  у справі №905/38/21, є заборгованість за договором про врегулювання небалансів електричної енергії № 0350-01012 (дата акцептування договору – 26.06.2019), за умовами якого, ПрАТ “Національна енергетична компанія “Укренерго” виступає в якості оператора системи передачі, а Комунальне підприємство “Компанія “Вода Донбасу”, яке приєдналось до Типового договору про врегулювання небалансів електричної енергії – набуло статусу учасника ринку та здійснювало свою діяльність в якості сторони, відповідальної за баланс.
Тобто, як встановлено судом першої інстанції за умовами зазначеного договору, ПрАТ “Національна енергетична компанія “Укренерго” виступає в якості оператора системи передачі, а КП “Компанія “Вода Донбасу”, яке приєдналось до Типового договору про врегулювання небалансів електричної енергії – набуло статусу учасника ринку та здійснювало свою діяльність в якості сторони, відповідальної за баланс.
 Оператор системи передачі врегульовує небаланси електричної енергії зі стороною, відповідальної за баланс у порядку, визначеному Законом України “Про ринок електричної енергії” та Правилами ринку, затвердженими постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.03.2018 № 307.
Законом України “Про ринок електричної енергії” та Правилами ринку, затвердженими постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.03.2018 № 307 встановлено, що оператор системи передачі врегульовує небаланси електричної енергії зі стороною, відповідальної за баланс у порядку, визначеному Законом України “Про ринок електричної енергії” та вказаними Правилами. 
Статтею 1 Закону України “Про ринок електричної енергії” зазначено, що  наведені нижче терміни вживаються в такому значенні:
- балансуюча група – об`єднання учасників ринку, що створюється на підставі договору про створення балансуючої групи, у межах якого визначений договором учасник ринку, який входить до такого об`єднання, несе відповідальність за баланс електричної енергії всіх інших учасників ринку, що входять до такого об`єднання;
- відповідальність за баланс – зобов`язання учасників ринку повідомляти і виконувати погодинні графіки електричної енергії відповідно до обсягів купленої та проданої електричної енергії та нести фінансову відповідальність за врегулювання небалансів;
- двосторонній договір – договір купівлі-продажу електричної енергії, укладений між двома учасниками ринку поза організованими сегментами ринку, крім договору постачання електричної енергії споживачу;
- електропостачальник – суб`єкт господарювання, який здійснює продаж електричної енергії за договором постачання електричної енергії споживачу;
- небаланс електричної енергії – розрахована відповідно до правил ринку для кожного розрахункового періоду різниця між фактичними обсягами відпуску або споживання, імпорту, експорту електричної енергії сторони, відповідальної за баланс, та обсягами купленої і проданої електричної енергії, зареєстрованими відповідно до правил ринку;
- оператор системи передачі – юридична особа, відповідальна за експлуатацію, диспетчеризацію, забезпечення технічного обслуговування, розвиток системи передачі та міждержавних ліній електропередачі, а також за забезпечення довгострокової спроможності системи передачі щодо задоволення обґрунтованого попиту на передачу електричної енергії;
- передача електричної енергії – транспортування електричної енергії електричними мережами оператора системи передачі від електричних станцій до пунктів підключення систем розподілу та електроустановок споживання (не включаючи постачання електричної енергії), а також міждержавними лініями;
- постачання електричної енергії – продаж, включаючи перепродаж, електричної енергії;
- постачальник допоміжних послуг - учасник ринку, який відповідає встановленим правилами ринку вимогам щодо надання допоміжних послуг та зареєстрований відповідно до правил ринку для надання таких послуг;
- постачальник послуг комерційного обліку - суб`єкт господарювання, який надає послуги комерційного обліку на ринку електричної енергії відповідно до вимог цього Закону;
- постачальник "останньої надії" - визначений відповідно до цього Закону електропостачальник, який за обставин, встановлених цим Законом, не має права відмовити споживачу в укладенні договору постачання електричної енергії на обмежений період часу;
- постачальник універсальної послуги - визначений відповідно до цього Закону електропостачальник, який виконує зобов`язання щодо надання універсальної послуги;
- споживач – фізична особа, у тому числі фізична особа-підприємець, або юридична особа, що купує електричну енергію для власного споживання;
- сторона, відповідальна за баланс, – учасник ринку, зобов`язаний повідомляти та виконувати свої погодинні графіки електричної енергії (та/або балансуючої групи) відповідно до обсягів купленої та/або проданої електричної енергії та фінансово відповідальний перед оператором системи передачі за свої небаланси (та/або небаланси балансуючої групи);
- учасник ринку електричної енергії (учасник ринку) – виробник, електропостачальник, трейдер, оператор системи передачі, оператор системи розподілу, оператор ринку, гарантований покупець та споживач, які провадять свою діяльність на ринку електричної енергії у порядку, передбаченому цим Законом.
Таким чином, Закон України “Про ринок електричної енергії” виділяє в окремі групи учасників ринку електричної енергії та визначає їх правовий статус на ринку електричної енергії, зокрема: оператор системи передачі та постачальник електричної енергії. Зазначене унеможливлює інше тлумачення  повноважень оператора системи передачі та можливість їх ототожнення із постачальником електричної енергії, а також можливість наділення оператора системи передачі правами та обов`язками постачальника за відсутності відповідної ліцензії.  
Статтею 56 Законом України “Про ринок електричної енергії” передбачено, що постачання електричної енергії споживачам здійснюється електропостачальниками, які отримали відповідну ліцензію, за договором постачання електричної енергії споживачу.
За наказом Господарського суду Донецької області від  04.08.2021 у справі № 905/38/21, що перебуває на виконанні у Відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, божником є КП “Компанія “Вода Донбасу” та  стягувачем є ПрАТ “Національна енергетична компанія “Укренерго”.
Згідно з інформацією, розміщеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, основним видом економічної діяльності боржника - КП “Компанія “Вода Донбасу” є забір, очищення та постачання води (Код КВЕД 36.00). Разом з тим, як вже зазначалось, стягувач - ПрАТ “Національна енергетична компанія “Укренерго” 
Основним видом економічної діяльності ПрАТ “Національна енергетична компанія “Укренерго” (згідно Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Код КВЕД 35.12 (згідно з ліцензією)) є  “Передача електроенергії”. Отже, виходячи з умов договору  про врегулювання небалансів електричної енергії № 0350-01012 та ст. 1  Закону України “Про ринок електричної енергії”, стягувач не є постачальником електричної енергії, оскільки основним видом його діяльності є передача електроенергії, отже, він є оператором системи передачі. 
За змістом Закону України “Про ринок електричної енергії”, оператором системи передачі є суб`єкт господарювання, який отримав ліцензію на провадження діяльності з передачі електричної енергії. 
Оператор системи передачі не має права провадити діяльність з виробництва, розподілу, постачання електричної енергії та трейдерську діяльність. 
Оператор системи передачі надає послуги з передачі електричної енергії та послуги з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління учасникам ринку на підставі договорів, укладених на основі типових договорів про надання послуг з передачі електричної енергії та про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління. 
Учасники ринку мають право вільно обирати контрагентів за двосторонніми договорами, укладати ці договори у довільній формі та на умовах, що визначаються за домовленістю сторін з урахуванням таких обмежень, зокрема, оператор системи передачі та оператори систем розподілу не мають права продавати електричну енергію за двосторонніми договорами. (стст. 31, 32, 33, 66 Закону України “Про ринок електричної енергії”) 
Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції здійснено обґрунтоване посилання на норми ст. 70 Закону України “Про ринок електричної енергії”, якими встановлено, що  з метою врегулювання небалансів електричної енергії особи відповідальної за баланс здійснюється купівля-продаж електричної енергії між стороною, відповідальною за баланс, та оператором системи передачі за договором про врегулювання небалансів, проте, законодавець не ототожнює постачальника електричної енергії (особи, яка має відповідну ліцензію) з оператором системи передачі (особи, яка не має ліцензії на постачання електричної енергії) та виділяє в окремі групи учасників ринку електричної енергії.
За таких обставин,  оскільки Закон України “Про ринок електричної енергії” виділяє в окремі групи учасників ринку електричної енергії: оператора системи передачі та постачальників електричної енергії, неможливо розширено тлумачити повноваження оператора системи передачі та прирівнювати його до постачальника електричної енергії, а також наділяти оператора системи передачі правами та обов`язками постачальника за відсутності відповідної ліцензії.
Виходячи з системного аналізу п. 10 ч. 1 ст. 34 та ч. 1  ст. 6 Закону України “Про виконавче провадження”, підставою для зупинення виконавчих дій є обов`язкова наявність таких умов:
- стягувачем є Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України”, її дочірня компанія “Газ України”, Публічне акціонерне товариство “Укртрансгаз”, оператор газотранспортної системи, оператори газорозподільних систем, електропостачальники, оператори системи розподілу (як правонаступники в частині прав та обов`язків за договорами на постачання електричної енергії та про користування електричною енергією), у тому числі їхні правонаступники у разі заміни стягувача у виконавчому провадженні, а також теплогенеруючі організації;
    - боржником є підприємства, що виробляють теплову енергію, транспортують та постачають теплову енергію, надають послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, та підприємства централізованого водопостачання та водовідведення, що надають послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, послуги з постачання холодної води та послуги з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем);
        - боржника включено до Реєстру теплопостачальних, теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії;
- природа виникнення заборгованості – спожиті природний газ, електрична енергія;
- заборгованість стосується підприємств централізованого водопостачання, водовідведення за спожиту електричну енергію станом на 01.06.2021 для виробництва та надання послуг з централізованого водопостачання, водовідведення, послуг з централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) (без урахування суми неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за спожиту електричну енергію), не погашена станом на 01.06.2021, за умови відсутності поточної заборгованості за електричну енергію на дату укладення договору про реструктуризацію заборгованості, тобто повинна підпадати під дію норм Закону України “Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії”.
Водночас, встановлені у справі в сукупності обставини свідчать, що ПрАТ “Національна енергетична компанія “Укренерго” не є постачальником електричної енергії, оскільки в розумінні ст. 1  Закону України “Про ринок електричної енергії”, є оператором системи передачі та здійснює господарську діяльність з передачі електричної енергії, внаслідок чого не входить до переліку підприємств-стягувачів, визначених п. 10 ч. 1 ст. 34 Закону України “Про виконавче провадження”. 
Також, матеріали справи підтверджують, що спірна заборгованість, враховуючи строк її виникнення та її правову природу,  не є предметом регулювання Закону України №1730 (в редакції  на час винесення постанови про зупинення вчинення виконавчих дій від 02.09.2021), оскільки в матеріалах справи відсутні докази включення боржника в реєстр підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії або вчинення відповідачем дій направлених на врегулювання заборгованості щодо суми боргу, який стягнутий за рішенням суду у справі №905/38/21 та відсутні інші докази, здійснення територіальною комісією з питань узгодження заборгованості  на підтвердження того, що сума боргу стягнута за рішенням суду у справі № 905/38/21 є  заборгованістю боржника з різниці в тарифах в розумінні абз. 8 ст. 4 Закону №1730 (в редакції на час винесення постанови про зупинення виконавчого провадження від 02.09.2021). 
За таких обставин, зупинення вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні №66679069 на підставі п. 10 ч. 1 ст. 34 Закону України “Про виконавче провадження” зупиненню не підлягало, про що також правомірно зазначив суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі. 
Зважаючи на викладене, суд апеляційної інстанції  погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення скарги стягувача в частині визнання неправомірними дій старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сніжинського Т.Є. з винесення постанови про зупинення виконавчих дій від 02.09.2021 №66679069.
Частиною 1 ст. 74 Закону України “Про виконавче провадження” передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
Відповідно до ч. 2 ст. 343 ГПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).
Оскільки дії старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сніжинського Т.Є. з винесення постанови про зупинення виконавчих дій від 02.09.2021 №66679069 визнано судом неправомірними, колегія суддів приходить до висновку, що в порядку ч. 2 ст. 343 ГПК України, правомірною та такою, що підлягає задоволенню є також вимога стягувача про зобов`язання начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України скасувати постанову про зупинення виконавчих дій від 02.09.2021 №66679069 винесену головним Державним виконавцем Сніжинським Т.Є.
Щодо вимоги стягувача про продовження виконання рішення суду по справі у встановленому законом порядку, то колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволенні скарги в цій частині, оскільки органи державної влади діють у спосіб та порядок визначений законом. 
Колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу, що відповідно до визначення, що міститься в Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженій наказом №1395/5 від 24.04.2017 Міністерства юстиції України, дискреційні повноваження – це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.
Згідно з положеннями рекомендації №R (80) 2, прийнятої Комітетом Міністрів Ради Європи 11.03.1980 державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11.03.1980, під дискреційним повноваженнями слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Висновки щодо дискреційності повноважень державного виконавця при здійсненні заходів з примусового виконання рішень у виконавчому провадженні викладені, зокрема, в постанові Верховного Суду від 14.03.2018 у справі №660/612/16-ц.
Таким чином, вжиття заходів для належного та своєчасного примусового виконання рішення є компетенцією державного виконавця, а  органи державної влади діють у спосіб та порядок визначений законом. 

Частиною 1 ст. 345 ГПК України передбачено, що про виконання ухвали, постановленої за результатами розгляду скарги, відповідний орган державної виконавчої служби повідомляє суд і заявника не пізніше ніж у десятиденний строк з дня її одержання. Тому суд апеляційної інстанції  погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення скарги стягувача в частині зобов`язання повідомити про виконання ухвали, постановленої за результатами розгляду цієї скарги.
  В апеляційній скарзі КП “Компанія “Вода Донбасу” зазначає про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, оскільки вважає, що в порушення  приписів ч. 4 ст. 120 ГПК України, боржника не було своєчасно повідомлено про час, дату та місце судового засідання; ухвалу суду від 20.09.2021 про призначення судового засідання на 28.09.2021, отримана апелянтом лише 28.09.2021, що позбавило КП «Компанія «Вода Донбасу» бути присутнім в судовому засіданні  та надати заперечення на скаргу стягувача. 
Частинами 1, 2, 3, 4 ст. 120  ГПК України встановлено, що суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою. 
Суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою.
Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.
Ухвала господарського суду про дату, час та місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії повинна бути вручена завчасно, з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу, але не менше ніж п`ять днів, для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи чи вчинення відповідної процесуальної дії.
Відповідно до ст. 339 ГПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.
Відповідно до ч. 1 ст. 342 ГПК України скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються.
Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду (ч. 2 ст. 342 ГПК України).
Як свідчать матеріали справи, ухвалою Господарського суду Донецької області від 20.09.2021 прийнято до розгляду скаргу ПрАТ "Національна енергетична компанія "Укренерго" на дії Головного Державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сніжинського Т.Є.     призначено її розгляд на 28.09.2021. Учасників судового процесу ухвалено повідомити про дату, місце та час судового засідання. Запропоновано Комунальному підприємству "Компанія "Вода Донбасу" надати суду письмові пояснення на скаргу та докази направлення пояснень на адресу скаржника (позивача) та Головного Державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сніжинського Т.Є.     у строк до 30.09.2021. 
Згідно даних, що містяться  на зворотньому аркуші ухвали, її копію направлено учасникам справи 21.09.2021. Повний текст ухвали суду від 20.09.2021 також було оприлюднено в Єдиному державному реєстрі судових рішень 21.09.2021. 
В апеляційній скарзі КП “Компанія “Вода Донбасу” підтверджує, що копію ухвали суду від 20.09.2021 отримано підприємством 28.09.2021, натомість, зазначає, що отримавши її  у день судового засідання, він не мав об`єктивної можливості ані прийняти у участь у судовому засіданні, ані подати заяву про участь в судовому засіданні шляхом відеоконференції, ані направити завчасно на адресу суду пояснення та заперечення щодо скарги стягувача.
Колегія суддів зазначає, що в матеріалах справи міститься ухвала суду першої інстанції від 28.09.2021, з якої вбачається, що в судове засідання 28.09.20021 Головний Державний виконавець відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сніжинський Т.Є. та Комунальне підприємство "Компанія "Вода Донбасу" явку своїх представників не забезпечили. Також в ухвалі судом зазначено, що протокольною ухвалою від 28.09.2021 відкладено розгляд скарги на 30.09.2021 о 15-30 годині, про що суд вважав за необхідне  повідомити Головного Державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сніжинського Т.Є., Комунальне підприємство "Компанія "Вода Донбасу". 
Частиною 6 статті 120 ГПК України встановлено, що суд викликає або повідомляє експерта, перекладача, спеціаліста, а у випадках термінової необхідності, передбачених цим Кодексом, - також учасників справи телефонограмою, телеграмою, засобами факсимільного зв`язку, електронною поштою або повідомленням через інші засоби зв`язку (зокрема мобільного), які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику. 
Виходячи з приписів ч. 1 ст. 342 ГПК України скарга на дії  або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби розглядається у десятиденний строк, отже, виходячи з наведених норм права, строк розгляду таких скарг є скороченим. 
У зв`язку з цим, враховуючи скорочений термін розгляду скарги, а також приписи ч. 6 ст. 120 ГПК України, суд першої інстанції за допомогою засобів електронної пошти  (вих. №04-19 /4666 від 29.09.2021) повідомив боржника про те, що судове засідання у справі відбудеться 30.09.2021 о 15-30 год., про що свідчить відмітка на зворотньому аркуші ухвали суду від 28.09.2021, а також підтверджується даними, що наявні в комп`ютерній програмі "Діловодство    спеціалізованого суду".      Таким чином, про час, день, та місце судового розгляду скарги боржник був повідомлений судом, а тому, враховуючи скорочений термін розгляду скарги та будучи обізнаним про її подання до суду,  не був позбавлений можливості направити пояснення на скаргу в електронному вигляді, паралельно з документами у паперовому вигляді відповідно до процесуального законодавства. 
Крім того, колегія суддів враховує, що виходячи з приписів ч. 2 ст. 342 ГПК України, неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.
Щодо доводів апелянта про те, що відповідно до наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України №160 від 27.06.2017 КП «Компанія «Вода Донбасу» включено до переліку підприємств, що приймають участь у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» від 03.11.2016 № 1730 та не виключено з реєстру, а тому, відповідно до ч. 6 ст.35 Закону України «Про виконавче провадження», п. 10 ч. 1 ст. 34 цього Закону, дії державного виконавця про зупинення вчинення виконавчих дій до виключення боржника з реєстру підприємств, які  беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості є правомірними, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з постановою головного Державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сніжинського Т.Є № 66679069 від 02.09.2021, підставою для зупинення вчинення виконавчих дій на підставі п. 10 ч. 1 ст. 34, ст. 35 Закону України «Про виконавче провадження» слугувало включення боржника до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії». Натомість, як правомірно зазначено судом першої інстанції, рішенням суду у справі №905/38/21 від 24.06.2021 встановлено, що заборгованість, яка повинна бути стягнута за рішенням суду, виникла за період з липня 2019 року по листопад 2020 року, тобто така сума боргу ніяк не могла бути включена в процедуру врегулювання заборгованості відповідно до наказу Міністерства          регіонального розвитку, будівництва житлово-комунального господарства України № 160 від 27.06.2017. Отже, сума боргу стягнута за рішенням суду у справі № 905/38/21 не є предметом процедури врегулювання заборгованості відповідно до наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 160 від 27.06.2017.
Як вважає апелянт, відносини за договором про врегулювання небалансів електричної енергії №0350-01012 від 26.06.2019 відповідно до п.68 ч.1 ст.1,  ч. 4, ч. 5 ст.70 Закону України «Про ринок електричної енергії»,  фактично є правочином з купівлі-продажу електричної енергії, а договір № 0350-01012 від 26.06.2019 згідно з п.п.4.1.4 п.4.1. розділу IV Правил ринку, затверджених Постановою НКРЕКП № 307 від 14.03.2018, укладений для купівлі-продажу електричної енергії для власного споживання боржником електричної енергії. 
Водночас, наведені доводи спростовуються встановленими по справі обставинами, які викладені в мотивувальній частині постанови, крім того, за змістом п.п. 1.1.1. постанови НКРЕКП №307 від 14.03.2018, нею визначено порядок реєстрації учасників ринку, порядок та вимоги до забезпечення виконання зобов`язань за договорами про врегулювання небалансів електричної енергії, правила балансування, правила функціонування ринку допоміжних послуг, порядок проведення розрахунків на балансуючому ринку та ринку допоміжних послуг, порядок виставлення рахунків,     тобто надано роз`яснення  щодо окремих питань, які виникають між учасниками ринку, в тому числі, під час врегулювання небалансів електричної енергії. 
Доводи апеляційної скарги державної виконавчої служби також ґрунтуються на тому, що наказом Міністерства регіонального і розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України №160 від 27.06.2017 Комунальне підприємство “Компанія “Вода Донбасу” включено до Реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, по теперішній час КП «Компанія Вода Донбасу» включено до відповідного реєстру, отже, обставини, що стали підставою для зупинення виконавчого провадження, не усунуто на момент звернення стягувача зі скаргою в судовому порядку.
Крім того, посилаючись на приписи  ст. 6 Закону України №1730 (в редакції від 29.08.2021)  державний виконавець вважає, що з урахуванням внесених змін, реструктуризації підлягає кредиторська заборгованість підприємств централізованого водопостачання, водовідведення за спожиту електричну енергію, яка виникла  станом на 1 червня 2021 року. В той же час, сума заборгованості за спожиту електроенергію стягнена за рішенням Господарського суду Донецької області у даній справі виникла до 01 червня  2021, що дає правові підстави для її реструктуризації в порядку, передбаченому Законом. Отже, державний виконавець при винесенні постанови про зупинення вчинення виконавчих дій від 02.09.2021 у ВП №66679069 діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, встановлений чинним законодавством, а доводи скаржника те знаходять свого підтвердження. 
З цього приводу колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 4 ст. 34 Закону Україні «Про виконавче провадження» виконавче провадження з підстави, передбаченої пунктом 10 частини першої цієї статті, зупиняється у частині стягнення з теплопостачальних та теплогенеруючих організацій заборгованості за спожитий природний газ, використаний станом на 1 червня 2021 року для виробництва теплової енергії, послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води (з урахуванням суми неустойки (штрафу, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за спожитий природний газ), а також за послуги з транспортування і розподілу природного газу, теплову енергію, отриману для її подальшого постачання споживачам та/або надання відповідних комунальних послуг, та підприємств централізованого водопостачання та водовідведення за електричну енергію, спожиту для виробництва та надання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення.
В той же час, встановлені у справі обставини свідчать, що заборгованість боржника утворилась внаслідок неналежного виконання умов договору про врегулювання небалансів електричної енергії. 
Крім того, посилання апелянта на аналіз положень статті 35 Закону України      “Про виконавче провадження” не може бути прийнятий до уваги за встановлення факту неправомірного зупинення виконавчих дій у даній справі на підставі п. 10 ч. 1 ст. 34, ст. 35 Закону України «Про виконавче провадження».
Судова колегія апеляційної інстанції зазначає, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1      статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод     зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1      статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод      зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод. У справі "Руїз Торіха проти Іспанії", ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що судом першої інстанції в повному обсязі досліджені обставини, що мають значення для справи, у зв`язку із чим апеляційні скарги задоволенню не підлягають, а ухвала Господарського суду Донецької області від  у справі №905/38/21 підлягає залишенню без змін.
Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційних скарг покладаються на скаржників.
На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 129, 269, 270, 275, 276, 281, 282, 283, 284 Господарського процесуального кодексу України  суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства “Компанія “Вода Донбасу залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України залишити без задоволення.
Ухвалу Господарського суду Донецької області від 30.09.2021 у справі №905/38/21  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок та строки оскарження в касаційному порядку встановлені статтями 286-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено   08.12.2021 

Головуючий суддя                                                                    В.В. Лакіза

Суддя                                                                                           Л.М. Здоровко  

Суддя                                                                                           О.В. Плахов