УХВАЛА

26 листопада 2021 року 
м. Київ
справа № 380/2335/20
адміністративне провадження № К/9901/40180/21 

Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду Бевзенка В.М., (далі - Суд): перевіривши касаційну скаргу Львівської міської ради на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 30.11.2020 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 24.06.2021 у справі № 380/2335/20 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Львівської міської ради про визнання протиправною та нечинною ухвали у частині,
УСТАНОВИВ:
У 2020 році Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Львівської міської ради (далі - відповідач), у якому просив:
- визнати протиправними та нечинними підпункт 5.2 пункту 5, у частині «Рекомендувати не здійснювати реалізацію алкогольних та слабоалкогольних напоїв у тимчасових спорудах…», «…Виявлення тимчасових споруд, основною діяльністю яких є торгівля алкогольними напоями… є підставою для підготовки управлінням архітектури та урбаністики департаменту містобудування проекту ухвали про вилучення таких тимчасових споруд з Комплексної схеми» та підпункт 7.8 пункту 7 ухвали Львівської міської ради від 26.12.2019 № 6107 «Про здійснення підприємницької діяльності у тимчасових спорудах на території м. Львова».
Суд першої інстанції при вирішенні питання про відкриття провадження у цій справі ухвалив розглянути її та розглянув за правилами загального позовного провадження.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 30.11.2020 залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 24.06.2021 позов задоволено.
Ухвалою Верховного Суду від 16.08.2021 касаційну скаргу відповідача на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 30.11.2020 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 24.06.2021 у справі № 380/2335/20 повернуто особі, яка її подала.
Ухвалою Верховного Суду від 23.09.2021 касаційну скаргу відповідача на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 30.11.2020 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 24.06.2021 у справі № 380/2335/20 повернуто особі, яка її подала.
05.11.2021 до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду втретє надійшла касаційна скарга позивача, у якій скаржник просить скасувати рішення Львівського окружного адміністративного суду від 30.11.2020 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 24.06.2021 і ухвалити рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
Як на підстави касаційного оскарження, скаржник посилається на пункт 1 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) і вказує, що судами попередніх інстанцій не враховані висновки Верховного Суду викладені у постановах Верховного Суду від 03.12.2020 у справі № 161/13645/16-а, від 24.04.2019 у справі № 464/3864/15-а, від 20.11.2019 у справі № 450/3297/14-а, від 27.01.2020 у справі № 465/249/16, від 12.06.2018 у справі № 826/4406/16, від 10.06.2021 у справі № 1340/5098/18, від 22.09.2020 у справі № 910/3009/18, від 21.08.2019 у справі № 911/3681/17.
Дослідивши зміст касаційної скарги, Суд зазначає таке.
Щодо підстав касаційного оскарження судових рішень.
За змістом частини четвертої статті 328 КАС України, підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення у межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її взяття до розгляду і відкриття касаційного провадження.
Відповідно до приписів статті 44 КАС України учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно строку подання касаційної скарги, її форми та змісту.
У касаційній скарзі заявник зобов`язаний навести мотиви незгоди з судовим рішенням (рішеннями), беручи до уваги передбачені КАС України підстави для його скасування або змінення (статті 351-354 КАС України), з вказівкою на конкретні висновки суду (судів), рішення якого (яких) оскаржується, та одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом чи не були нам застосовані.
Отже, касаційна скарга має містити вказівку на конкретні порушення відповідної норми (норм) права чи неправильність її (їхнього) застосування. Скаржник зобов`язаний зазначити конкретні порушення, що є підставами для скасування або зміни судового рішення (рішень), які, на його думку, допущені судом під час його (їхнього) ухвалення, та навести аргументи на обґрунтування своєї позиції.
Своєю чергою касаційна скарга щодо наведених у ній обґрунтувань вимог до суду касаційної інстанції зводиться до незгоди із ухваленими рішенням та постановою.
Подана касаційна скарга не містить ані (1) конкретизації того, яку норму права суд неправильно застосував та як, на думку скаржника, відповідна норма має застосовуватися або яка правова норма застосована не була, ані (2) деталізації того, порушення якої норми процесуального права припустилися суд під час ухвалення оскаржуваної постанови і у чому саме полягає таке порушення відповідної норми права та як воно вплинуло на ухвалення цієї постанови.
Також надаючи належну оцінку посиланням скаржника на неврахування судами першої та апеляційної інстанції висновків викладених у постановах Верховного Суду від 03.12.2020 у справі № 161/13645/16-а, від 24.04.2019 у справі № 464/3864/15-а, від 20.11.2019 у справі № 450/3297/14-а, від 27.01.2020 у справі № 465/249/16, від 12.06.2018 у справі № 826/4406/16, від 10.06.2021 у справі № 1340/5098/18, від 22.09.2020 у справі № 910/3009/18, від 21.08.2019 у справі № 911/3681/17, Суд зазначає таке.
Суд наголошує, що подібність правовідносин означає тотожність суб`єктного складу учасників відносин, їхніх повноважень, об`єкта, предмета правового регулювання відносин, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їхньої подібності визначається обставинами кожної конкретної справи.
Указаний правовий висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 27.03.2018 у справі № 910/17999/16 та від 25.04.2018 у справі № 910/24257/16.
Отже, оскільки у справі на яку посилається скаржник, інші обставини справи внаслідок, яких виникли спірні правовідносини та предмет спору, Суд відхиляє указані посилання та не приймає їх до уваги.
Також скаржник посилаючись на неврахування судами попередніх інстанцій низки постанов Верховного Суду не зазначив, які саме норми права були неправильно застосовані у оскаржуваних рішеннях, всупереч наведеним скаржником постановам Верховного Суду.
Суд касаційної інстанції не може самостійно визначати підстави касаційного оскарження, так само суд не може самостійно визначати норму права, яку на думку скаржника, застосовано всупереч висновку Верховного Суду, такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, оскільки, в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина третя статті 334 КАС України).
Пунктом 4 частини пятої статті 332 КАС України встановлено, що касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
За приписами частини першої статті 341 КАС України встановлено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення, зокрема, в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.
З огляду на те, що скаржник не виклав передбачених КАС України обґрунтованих підстав для оскарження у касаційному порядку судових рішень, зазначених у частині першій статті 328 КАС України, касаційну скаргу слід повернути особі, яка її подала, з огляду на вимоги пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України.
Керуючись положеннями статті 248 та приписами пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України, Суд,
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу Львівської міської ради на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 30.11.2020 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 24.06.2021 у справі № 380/2335/20 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Львівської міської ради про визнання протиправною та нечинною ухвали у частині - повернути особі, яка її подала.
Роз`яснити скаржникові, що повернення касаційної скарги не перешкоджає йому реалізувати право на повторне звернення до суду касаційної інстанції у порядку, встановленому законом.
Копію ухвали про повернення касаційної скарги надіслати учасникам справи.
Скаржнику надіслати копію ухвали про повернення касаційної скарги разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею і не оскаржується.
Суддя-доповідач                                                                                          В.М. Бевзенко