СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2021 року                                         м. Харків                        Справа № 913/182/21  

          Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Істоміна О.А., суддя Барбашова С.В. , суддя  Стойка О.В.
секретар судового засідання Полупан Ю.В. 
за участю представників:
позивача – Зеленського В.В., свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю №21/1338 від 31.01.2018, ордер серія ЗР№51034 від 26.10.2021, Пакіна А.В., свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю №3281/10 від 29.03.2007, ордер серія АІ №1175568 від 22.11.2021, 
відповідача – Акользіної М.В.,  свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю №714 від 15.10.1993, ордер   серія ЛГ №022191   від 26.10.2021,
третіх осіб – не з`явились   

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Східного апеляційного господарського суду 
апеляційну скаргу Фермерського господарства “Васильок-2018” (вх. №2916Л/3) 
та апеляційну скаргу Селянського фермерського господарства “Агродар” (вх. №3009Л/3) 
на рішення Господарського суду Луганської області від 17.08.2021 
у справі №913/182/21 (суддя Іванов А.В., повний текст рішення складено та підписано 27.08.2021)
за позовом Фермерського господарства “Васильок-2018”, м.Сватове Луганської області,
до Селянського фермерського господарства “Агродар”, с.Новоселівське Сватівського району Луганської області,
треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача: 
1. ОСОБА_1 , с.Рудівка Сватівського району Луганської області, 
2. ОСОБА_2 , с.Куземівка Сватівського району Луганської області, 
3. ОСОБА_3 , с.Новомикільське Кремінського району Луганської області,
4. ОСОБА_4 , м. Сєвєродонецьк Луганської області,
5. ОСОБА_5 , смт Куп`янськ-Вузловий Харківської області,
про витребування земельних ділянок та стягнення 1.319.046,59 грн, - 

ВСТАНОВИВ:

Фермерське господарство “Васильок-2018” звернулося до Господарського суду Луганської області з позовною заявою до Селянського фермерського господарства “Агродар”, в якій просить витребувати із незаконного володіння відповідача наступні земельні ділянки: земельна ділянка загальною площею 5,6869 га із кадастровим номером 4424082500:26:005:0119 (власник ОСОБА_2 ), що знаходиться на території Куземівської сільської ради; земельна ділянка загальною площею 11,1845 га із кадастровим номером 4424082500:26:005:0121 (власник ОСОБА_3 ), що знаходиться на території Куземівської сільської ради; земельна ділянка загальною площею 6,8394 га із кадастровим номером 4424082500:26:005:0120 (власник ОСОБА_3 ), що знаходиться на території Куземівської сільської ради; земельна ділянка загальною площею 5,7167 га із кадастровим номером 4424082500:11:002:0094 (власник ОСОБА_1 ), що знаходиться на території Куземівської сільської ради; земельна ділянка загальною площею 6,8810 га із кадастровим номером 4424082500:26:005:0117 (власник ОСОБА_4 ), що знаходиться на території Куземівської сільської ради; земельна ділянка загальною площею 7,8059 га із кадастровим номером 4424082500:26:005:0122 (власник ОСОБА_5 ), що знаходиться на території Куземівської сільської ради.
Також позивач просив стягнути з відповідача на його користь суму завданих протиправним заволодінням чужого майна реальних (прямих) збитків в розмірі 133.857,42 грн та недоотриманого доходу (упущена вигода) в сумі 1.185.189,17 грн, а всього 1.319.    046,59 грн. 
Рішенням Господарського суду Луганської області від 17.08.2021 у справі №913/182/21 позов ФГ “Васильок-2018” до СФГ “Агродар” задоволено частково. Витребувано із незаконного володіння СФГ “Агродар” на користь ФГ “Васильок-2018”:
- земельну ділянку загальною площею 5,6869 га із кадастровим номером 4424082500:26:005:0119 (власник ОСОБА_2 ), що знаходиться на території Куземівської сільської ради;
- земельну ділянку загальною площею 11,1845 га із кадастровим номером 4424082500:26:005:0121 (власник ОСОБА_3 ), що знаходиться на території Куземівської сільської ради;
- земельну ділянку загальною площею 6,8394 га із кадастровим номером 4424082500:26:005:0120 (власник ОСОБА_3 ), що знаходиться на території Куземівської сільської ради; 
- земельну ділянку загальною площею 5,7167 га із кадастровим номером 4424082500:11:002:0094 (власник ОСОБА_1 ), що знаходиться на території Куземівської сільської ради; 
- земельну ділянку загальною площею 6,8810 га із кадастровим номером 4424082500:26:005:0117 (власник ОСОБА_4 ), що знаходиться на території Куземівської сільської ради. 
Стягнуто з СФГ “Агродар” на користь ФГ “Васильок-2018”  судовий збір в сумі 14.568,60 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. 
Позивач, ФГ «Васильок-2018», з вказаним рішенням місцевого господарського суду частково не погодився, звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати зазначене рішення в частині відмови позивачу у стягненні з відповідача на користь позивача суми завданих протиправним заволодінням чужого майна: реальних (прямих) збитків в розмірі 133.857,42 грн та недоотриманого доходу (упущена вигода)  в сумі 1.185.189,17 грн, а всього 1.319.046,59 грн, а також в частині відмови позивачу у витребуванні з чужого незаконного володіння СФГ “Агродар” на користь ФГ “Васильок-2018” земельної ділянки загальною площею 7,8059 га із кадастровим номером 4424082500:26:005:0122 (власник ОСОБА_5 ), що знаходиться на території Куземівської сільської ради, а іншій частині рішення залишити без змін. Просить прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача 1.319.046,59 грн та витребувати з незаконного володіння СФГ “Агродар” на користь ФГ “Васильок-2018” земельної ділянки загальною площею 7,8059 га із кадастровим номером 4424082500:26:005:0122 (власник ОСОБА_5 ), що знаходиться на території Куземівської сільської ради. Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, заявник зазначає, що оскаржуване рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог є необґрунтованим, прийнятим через неправильне застосування норм матеріального права, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. 
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.09.2021 сформовано колегію суддів Східного апеляційного господарського суду у складі: Істоміна О.А. - головуючий суддя, судді Барбашова С.В., Пелипенко Н.М.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 26.10.2021 оголошено перерву в судовому засіданні до 22.11.2021, в зв`язку із надходженням другої апеляційної скарги у даній справі.
04.10.2021 на адресу Східного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга відповідача, Селянського фермерського господарства “Агродар”, який з рішенням місцевого господарського суду також частково не погодився, просить скасувати зазначене рішення в частині витребування з незаконного володіння СФГ “Агродар” на користь ФГ “Васильок-2018”: земельну ділянку загальною площею 5,6869 га із кадастровим номером 4424082500:26:005:0119 (власник ОСОБА_2 ), що знаходиться на території Куземівської сільської ради; земельну ділянку загальною площею 11,1845 га із кадастровим номером 4424082500:26:005:0121 (власник ОСОБА_3 ), що знаходиться на території Куземівської сільської ради; земельну ділянку загальною площею 6,8394 га із кадастровим номером 4424082500:26:005:0120 (власник ОСОБА_3 ), що знаходиться на території Куземівської сільської ради; земельну ділянку загальною площею 5,7167 га із кадастровим номером 4424082500:11:002:0094 (власник ОСОБА_1 ), що знаходиться на території Куземівської сільської ради; земельну ділянку загальною площею 6,8810 га із кадастровим номером 4424082500:26:005:0117 (власник ОСОБА_4 ), що знаходиться на території Куземівської сільської ради. Ухвалити нове рішення у відповідній частині, яким відмовити ФГ “Васильок-2018” у задоволенні позову до СФГ “Агродар” про витребування земельних ділянок із чужого незаконного володіння. Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, заявник зазначає, що оскаржуване рішення в частині задоволення позовних вимог є необґрунтованим. 
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 07.10.2021 апеляційну скаргу  СФГ “Агродар” залишено без руху через відсутність доказів сплати судового збору у відповідному розмірі. 
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.10.2021 сформовано колегію суддів Східного апеляційного господарського суду у складі: Істоміна О.А. - головуючий суддя, судді Барбашова С.В., Попков Н.М., в зв`язку з відпусткою судді Пелипенко Н.М. 
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 27.10.2021, після усунення недоліків апеляційної скарги, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою СФГ “Агродар” у справі №913/182/21 та призначено її до розгляду на 22.11.2021.  
15.11.2021 на адресу Східного апеляційного господарського суду від ФГ «Васильок-2018» надійшов відзив (вх.№313222) на апеляційну скаргу СФГ «Агродар», в якому позивач просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги відповідача, залишивши рішення Господарського суду Луганської області від 17.08.2021 у справі 913/182/21 в тій частині, яка оскаржується відповідачем, - без змін. 
Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.11.2021 сформовано колегію суддів Східного апеляційного господарського суду у складі: Істоміна О.А. - головуючий суддя, судді Барбашова С.В., Стойка О.В., в зв`язку з відпусткою судді Попкова Д.О. 
Враховуючи те, що апеляційні скарги ФГ “Васильок-2018” та СФГ “Агродар” стосуються однієї і тієї ж справи, між тими ж сторонами, предметом оскарження є рішення Господарського суду Луганської області від 17.08.2021 у справі №913/182/21, колегія суддів вважає доцільним об`єднати зазначені скарги в одне апеляційне провадження для їх сумісного розгляду.
З метою повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, для додаткового вивчення матеріалів справи в судовому засіданні знову було оголошено перерву до 09.12.2021, що відображено у відповідній ухвалі Східного апеляційного господарського суду від 22.11.2021.  
В судове засідання з`явились представники позивача та відповідача.
Треті особи по справі не скористались наданим процесуальним правом для участі в судовому засіданні, про причини неявки суд не повідомили.
Під час судового засідання присутні в судовому засіданні представники підтримали раніше наведені позиції по справі, наведені в апеляційних скаргах. 
У відповідності до ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, неявка в судове засідання сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо документів для розгляду апеляційної скарги по суті, з метою недопущення невиправданого затягування судового процесу й порушення прав сторін щодо розгляду справи судом упродовж розумного строку, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги без участі представників третіх осіб по справі.
За приписами ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла висновку, що апеляційні скарги позивача та відповідача не підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав.
Рішенням господарського суду в межах даної справи встановлені наступні обставини:
- укладення СФГ «Васильок», в якості орендаря (позивач по справі) договорів оренди землі на земельні ділянки сільськогосподарського призначення на території Куземівської сільської ради, а саме:
договору оренди землі №5 від 21.10.2013 з ОСОБА_2 (орендодавець, третя особа по справі) - строком на 10 років земельної ділянки загальною площею 5,6869 га з кадастровим номером 4424082500:26:005:0119 (т. ІІ а.с. 60-64);
договору оренди землі №16 від 15.03.2014 з ОСОБА_3  (орендодавець, третя особа) - строком на 10 років земельної ділянки загальною площею 6,8394 га з кадастровим номером 4424082500:26:005:0120 (т. ІІ а.с. 92-95); з подальшою зміною строку до 15 років (зміни до договору від 24.05.2019 т. ІІ а.с. 97);
договору оренди землі №17 від 15.03.2014 з ОСОБА_3 (орендодавець, третя особа) строком на 10 років земельної ділянки загальною площею 11,1845 га з кадастровим номером 4424082500:26:005:0121 (т. ІІ а.с. 75-78); з подальшою зміною строку до 15 років (зміни до договору від 24.05.2019, т. ІІ а.с. 80);
договору оренди землі №28 від 11.12.2014 з ОСОБА_1 (орендодавець, третя особа) - строком на 5 років земельної ділянки загальною площею 5,7167 га з кадастровим номером 4424082500:11:002:0094 (т. ІІ а.с. 110-113);
договору оренди землі №36 від 12.06.2017 з ОСОБА_4 (орендодавець, третя особа) - строком на 10 років земельну ділянку загальною площею 6,8810 га, у тому числі 6,8810 га, що складає 100% паю, з кадастровим номером 4424082500:26:005:0117 (т. ІІ а.с. 122-125);
договору оренди землі №62 від 05.06.2018 з ОСОБА_5 (орендодавець, третя особа) - строком на 10 років земельну ділянку загальною площею 7,8059 га, у тому числі 7,8059 га, що складає 100% паю, з кадастровим номером 4424082500:26:005:0122 (т. ІІ а.с. 136-139).
- укладення сторонами за вказаними договорами актів прийому-передачі земельних ділянок з відповідним кадастровими номерами (т. ІІ а.с. 66, 83, 101, 126);
- проведення реєстрації за СФГ «Васильок» права оренди вказаних земельних ділянок, про що свідчать відповідні витяги з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права (т. ІІ а.с. 67, 84, 102, 114, 127-128, 140);
- укладення 26.12.2017 між СФГ «Васильок» (учасник, позивач) та СФГ «Агродар» (інвестор, позивач) п`яти договорів інвестування стосовно п`яти з вказаних вище шести земельних ділянок, які перебували в оренді у позивача, а саме: щодо земельних ділянок з кадастровими номерами 4424082500:26:005:0119,  4424082500:26:005:0120, 4424082500:26:005:0121, 4424082500:11:002:0094 та 4424082500:26:005:0117, за умовами яких  відповідач отримав право користування вказаними земельними ділянками в повному обсязі, в тому числі з метою сільськогосподарського товарного виробництва. (т. ІІ а.с. 68-70, 85-87, 103-105, 115-117, 129-131). 
- укладення сторонами до договорів інвестування від 26.12.2017 відповідних актів приймання-передачі, згідно яких позивач передав, а  відповідач прийняв земельні ділянки з кадастровими номерами 4424082500:26:005:0119,  4424082500:26:005:0120, 4424082500:26:005:0121, 4424082500:11:002:0094 та 4424082500:26:005:0117 (т. ІІ а.с. 72, 89, 107, 119, 133);
- реєстрація відповідачем іншого речового права договорів інвестування від 26.12.2017 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права, що вбачається з відповідних витягів (т. ІІ а.с. 71, 88, 106, 118, 132)
- укладення договору купівлі-продажу майнових прав ФГ «Васильок-2018» між ОСОБА_6 (продавець, єдиний член, власник та голова ФГ «Васильок-2018») та ОСОБА_7 (покупець), на виконання рішення №2/2019 від 04.03.2019  про відступлення  майнових прав (т. ІІ а.с. 54-56, 57-59).
Вказані обставини сторонами не заперечуються. 
Звертаючись з позовною заявою до господарського суду, позивач зазначає, що договори інвестування укладалися попереднім власником ФГ «Васильок-2018», тому про їх існування він дізнався лише 28.03.2019 під час виконання СФГ «Агродар» сільськогосподарських робіт на вищевказаних земельних ділянках. При цьому, зазначені договори інвестування є удаваними та укладались з метою приховати інший правочин - договір суборенди земельної ділянки. Факт користування СФГ «Агродар» спірними земельними ділянками без належної правової підстави є доведеним та закріплений в судових рішеннях Господарського суду Луганської області та Східного апеляційного господарського суду у справах №913/344/19, №913/420/19, №913/320/19, №913/270/19 та №913/405/19, в яких суд дійшов висновку щодо протиправності укладення договорів інвестування. Таким неправомірним володінням та користуванням спірними земельними ділянками СФГ «Агродар» завдало йому значної шкоди у вигляді прямих збитків та упущеної вигоди в розмірі 1.319.046,59 грн. На даний час наявна можливість витребування земельних ділянок, що знаходяться в оренді у ФГ «Васильок-2018», із незаконного володіння СФГ «Агродар», а також стягнення з останнього суми завданих позивачу збитків та упущеної вигоди. 
В свою чергу відповідач проти позову заперечував з огляду на те, що спірні земельні ділянки не знаходяться у його володінні чи користуванні з вересня 2019 року, а земельна ділянка з кадастровим номером 4424082500:26:005:0122 взагалі не перебувала у його володінні чи користуванні. Також відповідач не погодився із заявленими сумами завданих позивачу збитків та упущеної вимоги
Господарський суд Луганської області, задовольняючи позовні вимоги в частині повернення позивачу з незаконного володіння земельні ділянки з кадастровими номерами 4424082500:26:005:0119, 4424082500:26:005:0120, 4424082500:26:005:0121, 4424082500:11:002:0094 та 4424082500:26:005:0117, що знаходиться на території Куземівської сільської ради, зазначив, що такі вимоги є законними і обґрунтованими, з огляду на те, що відповідач незаконно, без відповідної правової підстави володіє вказаними земельними ділянками, право користування якими належить позивачу як законному титульному володільцю, а між позивачем (титульним володільцем) та відповідачем (фактичним незаконним володільцем) майна немає договірних відносин, в зв`язку із визнанням договорів інвестування від 26.12.2017 неукладеними/удаваними/недійними правочинами. Щодо земельної ділянки з кадастровим номером 4424082500:26:005:0122, що знаходиться на території Куземівської сільської ради Сватівського району Луганської області, суд визнав її такою, що не підлягає задоволенню з огляду на те, що у справі відсутні належні докази на підтвердження самовільного зайняття відповідачем зазначеної земельної ділянки. Відносно вимог позивача про стягнення з відповідача суми завданих протиправним заволодінням чужого майна реальних (прямих) збитків в розмірі 133.857,42 грн та недоотриманого доходу (упущеної вигоди) в сумі 1.185.189,17 грн, то місцевий господарський суд також визнав їх недоведеними, оскільки позивачем не доведено факт порушення (протиправної поведінки) відповідача, та будь-яких належних доказів на підтвердження даного факту. 
          Надаючи в процесі апеляційного перегляду оцінку обставинам справи, враховуючи підстави та предмет позову, колегія суддів погоджується з  висновком господарського суду першої інстанції про   задоволенні позову, зважаючи на наступні підстави.     
За змістом статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Згідно зі статтею 236 зазначеного Кодексу судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Наведені норми зобов`язують суд у кожному конкретному випадку оцінювати наявні докази в їх сукупності, з урахуванням повноти встановлення всіх обставин справи, необхідних для правильного вирішення спору, на основі вичерпних і підтверджених висновків.
Земля як основне національне багатство, що перебуває під особливою охороною держави, є об`єктом права власності Українського народу, а органи державної влади та органи місцевого самоврядування здійснюючи владні управлінські функції при прийнятті рішень щодо земель державної та комунальної власності мають діяти виключно у порядок та спосіб визначений законом.
Правовідносини щодо оренди земельних ділянок регулюються    Законом України «Про оренду землі»,  Земельним кодексом України  та  Цивільним кодексом України.
Згідно  статті 13 Закону України «Про оренду землі»  договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
За змістом ст. 3 Закону України “Про оренду землі” об`єктами оренди є земельні ділянки, що перебувають у власності громадян, юридичних осіб, комунальній або державній власності.
Орендодавцями земельних ділянок є громадяни та юридичні особи, у власності яких перебувають земельні ділянки, або уповноважені ними особи. Орендарями земельних ділянок є юридичні або фізичні особи, яким на підставі договору оренди належить право володіння і користування земельною ділянкою (ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 Закону України “Про оренду землі”).
Згідно з ч.ч. 1, 5 ст. 7 Закону України “Про оренду землі” орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених  Земельним кодексом України,  Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі. Право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону. 
Стаття 13 Закону України “Про оренду землі” визначає, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Приписами ч.1 ст.16 Закону України “Про оренду землі” передбачено, що укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку.
Матеріалами справи підтверджується передача спірних земельних ділянок власниками (третіми особами по справі) позивачу на підставі договорів оренди та відповідних актів приймання-передачі, а також здійснення державної реєстрації права оренди земельних ділянок за позивачем. Отже, позивач є належним користувачем вказаних земельних ділянок, тому  виступає у спірних правовідносинах як їх титульний володілець.
В подальшому, попереднім власником СФГ «Васильок» з СФГ «Агродар» було укладено договори інвестування від 26.12.2017 стосовно земельних ділянок із кадастровими номерами 4424082500:26:005:0119, 4424082500:26:005:0120, 4424082500:26:005:0121, 4424082500:11:002:0094 та 4424082500:26:005:0117 та передані відповідачу за актами приймання-передачі, який зареєстрував інше речове право договорів інвестування від 26.12.2017 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права.
Проте, судовими рішеннями Господарського суду Луганської області та Східного апеляційного господарського суду у справах №913/344/19, №913/420/19, №913/320/19, №913/270/19 та №913/405/19 була надана правова оцінка вказаним договорам інвестування від 26.12.2017 та встановлено факт користування СФГ «Агродар» спірними земельними ділянками без належної правової підстави через протиправність укладення договорів інвестування. Так, у вказаних судових рішеннях визнано договори інвестування від 26.12.2017 або неукладеними (справа №913/344/19), або удаваними правочинами (справи №913/270/19, №913/420/19), або недійсними (справи №913/320/19, №913/405/19) з підстав користування відповідачем земельними ділянками без належних на то правових підстав. 
Обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч. 4 ст. 75 ГПК України).
Таким чином, факт користування СФГ «Агродар» спірними земельними ділянками  з кадастровими номерами 4424082500:26:005:0119,  4424082500:26:005:0120, 4424082500:26:005:0121, 4424082500:11:002:0094 та 4424082500:26:005:0117 без належної правової підстави через протиправність укладення договорів інвестування є  преюдиційно встановленим, не підлягає повторному доказуванню та є обов`язковими при вирішенні даної справи, оскільки договори інвестування від 26.12.2017, на підставі яких вказані земельні ділянки були передані відповідачу, визнано судами неукладеними/удаваними/недійними правочинами.
Відповідно до ст. 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Здійснення права власності полягає в володінні, користуванні, розпорядженні своїм майном на власний розсуд (ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України).
Отже, повнота панування власника над річчю означає можливість здійснення з цією річчю будь-яких дій не заборонених законом.
Відповідно до статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Таким чином, позитивний аспект права власності означає можливість реалізації прав на річ (майно) без участі всіх інших осіб, а негативний усунення всіх інших осіб від речі і захист її від всіх цих осіб.
Статтею    387 ЦК України передбачено, що   власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.
Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст. 391 ЦК України).
За таких обставин, вимоги позивача про витребування з незаконного володіння відповідача на користь позивача земельних ділянок з кадастровими номерами 4424082500:26:005:0119, 4424082500:26:005:0121, 4424082500:26:005:0120, 4424082500:11:002:0094 та 4424082500:26:005:0117, що знаходяться на території Куземівської сільської ради Сватівського району Луганської області, є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, з урахуванням того, що відповідач незаконно, без відповідної правової підстави володіє вказаними земельними ділянками право користування якими належить позивачу як законному титульному володільцю.  
Зважаючи, що спірне майно перебуває у відповідача, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо обґрунтованості вимог позивача про вилучення цього майна в натурі у відповідача, який незаконно володіє майном є належним способом захисту, оскільки відновлює безперешкодне, вільне, на власний розсуд використання правомочностей володільця майна.
В свою чергу відповідач, як в суді першої інстанції, так і в апеляційному господарському суді заперечує проти факту користування ним земельними ділянками з кадастровими номерами 4424082500:26:005:0119, 4424082500:26:005:0121, 4424082500:26:005:0120, 4424082500:11:002:0094 та 4424082500:26:005:0117 з вересня 2019 року з посланням на Довідку Коломийчиської сільської ради Сватівського району Луганської області №02-33 від 31.05.2021 (т. ІІІ а.с. 74).
Однак, означена довідка не може вважатись беззаперечним та належним доказом в розумінні вимог статті 76 ГПК України, з огляду на те, що вона складена установою, яка  не є стороною правовідносин, що виникли між позивачем та відповідачем. Крім того, слід зазначити, що спірні земельні ділянки сільськогосподарського призначення перебувають на території Куземівської сільської ради. 
В той же час, як вже зазначалось, матеріали справи містять акти приймання-передачі до договорів інвестування від 26.12.2017 про передачу позивачем відповідачу п`яти спірних земельних ділянок, проте, актів приймання-передачі про зворотну передачу цих земельних ділянок від відповідача до позивача, - матеріали справи не містять. 
Щодо витребування з незаконного володіння відповідача на користь позивача земельної ділянки з кадастровим номером 4424082500:26:005:0122, яка знаходиться на території Куземівської сільської ради Сватівського району Луганської області,  то колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції стосовно недоведеності факту самовільного зайняття відповідачем земельної ділянки 4424082500:26:005:0122.
Так, договору інвестування, аналогічного вищевказаним, між сторонами укладено не було, акт приймання-передачі спірної земельної ділянки сторонами не складався. 
Надані позивачем докази - пояснення співробітника СФГ “Агродар” Зеленського В.І., протокол огляду місця події від 28.03.2019, що входять до складу матеріалів справи №426/3163/19, яка перебувала у провадженні Сватівського районного суду Луганської області щодо розгляду скарги на бездіяльність слідчого, не можуть вважатись належними доказами в розумінні статті 76 ГПК України, адже їм не надавалася правова оцінка і вони не були предметом розгляду, а самі по собі вони не доводять самовільного зайняття відповідачем земельної ділянки 4424082500:26:005:0122.
Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача суми завданих протиправним заволодінням чужого майна реальних (прямих) збитків в розмірі 133.857,42 грн та недоотриманого доходу (упущеної вигоди) в сумі 1.185.189,17 грн, то колегія суддів також вважає вірник висновок суду першої інстанції про їх необґрунтованість з огляду на таке.
Відповідно до частини 2    статті 22 Цивільного кодексу України    збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
За приписами частини 1 ст.1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Наведена стаття унормовує загальні підстави для відшкодування шкоди в рамках позадоговірних (деліктних) зобов`язань. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає за наявності вини заподіювача шкоди. Фактичною підставою для застосування такого виду відповідальності є вчинення особою правопорушення. Юридичною підставою позадоговірної відповідальності є склад цивільного правопорушення. При цьому для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки; збитків; причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками; вини. 
За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільна відповідальність не настає. 
При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди, протиправність (незаконність) поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. В свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні шкоди.
                    Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 12.10.2018 у справі №925/119/18 та від 22.07.2019 у справі №909/374/18.
Однак, в даному випадку позивачем не доведено факту порушення (протиправної поведінки) відповідачем, оскільки будь-яких належних доказів на підтвердження даного факту, позивач не надав.
Відповідно до ч.ч. 1. ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Обґрунтовуючи розмір збитків, позивач посилається на висновок судово-економічної експертизи №3113/6448 від 18.05.2020 проведений в межах кримінального провадження №6201905000001085 на стадії досудового розслідування (закритим на даний час), згідно якого реальні (прямі) збитки підтверджено в сумі  133.857,42 грн (т. І а.с. 230-243). Проте, вказаний висновок судово-економічної експертизи доводить лише розмір збитків завданих позивачу, однак жодним чином не підтверджує їх завдання саме відповідачем, що вказує на відсутність причинно-наслідкового зв`язку як обов`язково елементу складу цивільного правопорушення. 
В той же час, недоведеність вчинення відповідачем правопорушення у сфері господарювання та причинного зв`язку між таким правопорушенням і завданими збитками, як необхідної підстави для притягнення до цивільно-правової відповідальності,  позбавляє підстав для притягнення відповідача до такої відповідальності із застосуванням господарської санкції у вигляді відшкодування (стягнення) збитків. Таким чином, вимога позивача про стягнення реальних (прямих) збитків в розмірі 133.857,42 грн є безпідставною.
Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача недоотриманого доходу (упущеної вигоди) в сумі 1.185.189,17 грн, то і в цьому випадку позивач не довів належними і достатніми доказами того факту, що саме неправомірні дії відповідача стали єдиною та достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток у заявленому розмірі, а також щодо вжиття позивачем заходів щодо одержання доходів.
За змістом ч. 2 ст. 22 ЦК України упущена вигода - це доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене.
Неодержаний дохід (упущена вигода) - це рахункова величина втрат очікуваного приросту в майні, що базується на документах, які беззастережно підтверджують реальну можливість отримання потерпілим суб`єктом господарювання грошових сум (чи інших цінностей), якби учасник відносин у сфері господарювання не допустив правопорушення. Якщо ж кредитор не вжив достатніх заходів, щоб запобігти виникненню збитків чи зменшити їх, шкода з боржника не стягується.
У вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки у розмірі доходів, які б могли бути реально отримані. Пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані. Позивач повинен довести також, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.
При цьому, у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються ті збитки, які могли б бути реально отримані позивачем. Наявність теоретичного обґрунтування можливості отримання доходу ще не є підставою для його стягнення.
При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання (ч. 4 ст. 623 ЦК України).
На підтвердження розміру упущеної вигоди позивач посилався на: висновок судово-економічної експертизи №3113/6448 від 18.05.2020, згідно якого недоотриманий дохід (упущена вигода)  підтверджена в розмірі 1.185.189,17 грн (т. І а.с. 230-243), договір поставки №1171 від 30.08.2019, Специфікація №1, які є додатками до Звіту аудитора.
Однак, зазначені докази свідчать лише про абстрактну можливість отримання певних доходів позивачем, та не можуть вважатись належними доказами реальності таких доходів. Натомість доказів, які б свідчили про реальну можливість отримання позивачем вигоди у вигляді доходу, позивач апеляційному господарському суду не надав.
Верховний Суд в постанові від 12.10.2018 у справі №906/824/17 зауважив, що вимагаючи відшкодування збитків у виді упущеної вигоди, особа повинна довести, що за звичайних обставин вона мала реальні підстави розраховувати на одержання певного доходу. При цьому важливим елементом доказування наявності неодержаних доходів (упущеної вигоди) є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками потерпілої особи. Слід довести, що протиправна поведінка, дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи - наслідком такої протиправної поведінки.
В той же час, позивач не довів належними та достатніми доказами ні протиправної поведінки відповідача, ні причинного зв`язку між такою поведінкою та збитками, як наслідком такої протиправної поведінки, в зв`язку з чим, вимоги позивача про стягнення з відповідача суми недоотриманого доходу (упущеної вигоди) в розмірі  1.185.189,17 грн є необґрунтованими.
Таким чином, висновки, викладені в рішенні господарського суду першої інстанції відповідають вимогам законодавства та фактичним обставинам справи, а мотиви заявника скарги, з яких вони оспорюються не можуть бути підставою для його скасування.
Відповідно до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Стаття 74 ГПК України закріпляє обов`язок доказування і подання доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до статей 76 - 79 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Враховуючи викладене, місцевий господарський суд, приймаючи оскаржуване рішення, повністю з`ясував обставини, які мають значення для справи, правильно застосував норми матеріального та процесуального права, доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому підстави для скасування або зміни вказаного рішення відсутні.
Оскільки апеляційні скарги позивача та  відповідача не підлягають задоволенню, то, з урахуванням   положень статті 129 ГПК України, здійснені ними судові витрати за апеляційними скаргами не відшкодовуються.
Керуючись статтями 129, 270, пунктом 1 частини 1 статті 275, 281-284 Господарського процесуального кодексу України,   колегія суддів, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фермерського господарства «Васильок-2018» залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу Селянського фермерського господарства «Агродар» залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Луганської області від 17.08.2021 у справі №913/182/21  залишити без змін.
Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено   14.12.2021 

Головуючий суддя                                                                    О.А. Істоміна

Суддя                                                                                           С.В. Барбашова  

Суддя                                                                                           О.В. Стойка