Постанова 
Іменем України
 
06 грудня 2021 року
м. Київ
 
справа № 761/28725/18
провадження № 61-11299св20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Русинчука М. М.,
 
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю «Хемпель Україна»,
 
розглянувши в попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 17 вересня 2019 року в складі судді Макаренко І. О. та на постанову Київського апеляційного суду від 01 червня 2020 року в складі колегії суддів Приходька К. П., Писаної Т. О., Журби С. О.,
 
ВСТАНОВИВ :
 
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
 
У липні 2018 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ТОВ «Хемпель Україна» про скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі.
 
В обґрунтування позову зазначала, що відповідно до наказу № Х02-21 від 19 травня 2015 року вона прийнята на роботу на посаду головного бухгалтера ТОВ «Хемпель Україна» на підставі трудового договору від 15 травня 2015 року, який був укладений між сторонами на невизначений термін.
 
26 червня 2018 року наказом № 1/к від 26 червня 2015 року ОСОБА_1 звільнено з посади за угодою сторін на підставі частини першої статті 36 КЗпП України та договору про припинення трудових відносин від 26 червня 2018 року.
 
Зазначає, що вона звільнена з посади незаконно, а договір про припинення трудових відносин не відповідає її волевиявленню, оскільки представники відповідача чинили морально-психологічний тиск з вимогою підписати відповідний договір та погрожували, що в іншому випадку звернуться до суду з позовом про стягнення з неї матеріальної шкоди і звільнять за втрату довіри. 
 
Відповідно до КЗпП України рішення про прийняття на роботу та звільнення з роботи приймає власник або уповноважений ним орган, разом з тим рішення про звільнення позивачки прийнято не діючим директором ТОВ «Хемпель Україна», а на підставі загальних зборів учасників № 25/06/18 від 25 червня 2018 року, які відповідно до статуту не уповноважені приймати рішення про звільнення працівника з посади.
 
ОСОБА_1 просила визнати незаконним та скасувати наказ №1/к від 26 червня 2018 року та поновити її на посаді головного бухгалтера ТОВ «Хемпель Україна».
 
Короткий зміст рішення суду першої та апеляційної інстанцій
 
Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 17 вересня 2019 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 01 червня 2020 року, в задоволенні позову відмовлено.
 
Суди виходили з того, що ОСОБА_1 підписала договір про припинення трудових відносин, доказів про те, що на неї чинився тиск, матеріали справи не містять, що свідчить про наявність волевиявлення ОСОБА_1 на припинення трудових відносин, а тому звільнення позивачки на підставі пункту 1 статті 36 КЗпП України відбулося з дотриманням закону. 
 
Аргументи учасників справи
У липні 2020 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 17 вересня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 01 червня 2020 року, просить їх скасувати як такі, що прийняті з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог. 
 
Касаційна скарга та уточнена її редакція мотивовані тим, що суди: 
під час розгляду справи не встановили фактичні обставини справи та зробили неправильний висновок про відмову в задоволенні позову; 
розглядаючи її позов про незаконне звільнення на підставі пункту 1 статті 36 КЗпП України, не з`ясували чи дійсно існувала домовленість сторін про припинення трудового договору за взаємною згодою та чи було волевиявлення працівника на припинення трудових відносин; 
не здійснили належної оцінки її доводам про те, що директор ТОВ «Хемпель Україна» Кліментієв Д. Б. не мав повноважень на її звільнення. Позивачка заперечувала проти свого звільнення, що підтверджується електронним листом від 29 червня 2018 року, який безпідставно неврахований судами;
безпідставно відхилили клопотання про виклик свідків. 
 
У серпні 2021 року на адресу Верховного Суду надійшов відзив ТОВ «Хемпель Україна» на касаційну скаргу ОСОБА_1 , в якому просить залишити її без задоволення, а оскаржені рішення суду першої та апеляційної інстанцій без змін. Відзив мотивовано безпідставністю доводів касаційної скарги, які є аналогічними доводам позовної заяви та апеляційної скарги і зводяться до незгоди позивачки з наданою судами оцінкою доказів у справі та встановлених на їх підставі обставин. 
 
Рух справи
 
Ухвалою Верховного Суду від 13 серпня 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху. 
 
Ухвалою Верховного Суду від 30 червня 2021 року відкрито касаційне провадження у справі. 
 
Межі та підстави касаційного перегляду
 
Переглядаючи в касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України). 
 
В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).
 
Відповідно до пункту 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках, зокрема, якщо судові рішення оскаржуються з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
В ухвалі Верховного Суду від 30 червня 2021 року вказано, що касаційна скарга містить підстави касаційного оскарження, передбачені пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України, що суди при вирішенні справи не застосували висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 27 березня 2019 року в справі № 524/3490/17-ц, від 16 січня 2019 року в справі № 373/2054/16-ц.
 
Фактичні обставини справи
 
Суди встановили, що 15 травня 2015 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Хемпель Україна», в особі директора Кургіняна А. Г. укладено трудовий договір б/н, згідно з яким ОСОБА_1 прийнята на посаду головного бухгалтера ТОВ «Хемпель Україна».
 
Наказом №Х0000000002-0000000021 від 19 травня 2015 року про прийняття на роботу ОСОБА_1 зарахована на посаду головного бухгалтера ТОВ «Хемпель Україна».
 
Відповідно до витягу з протоколу № 25/06/2018 від 25 червня 2015 року  позачергових загальних зборів учасників ТОВ «Хемпель Україна» прийнято рішення уповноважити Петра де Грота підписати від імені товариства всі документи у зв`язку зі звільненням ОСОБА_1 з посади головного бухгалтера товариства, в тому числі, але не обмежуючись цим, договору про припинення трудових відносин за угодою сторін, виконувати всі дії, які можуть бути необхідними у зв`язку з припиненням трудових відносин між ОСОБА_1 та товариством.
 
26 червня 2018 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Хемпель Україна» в особі Петра де Грота, який діє на підставі рішення позачергових загальних зборів учасників ТОВ «Хемпель Україна» № 25/06/2018 від 25 червня 2018 року, укладено договір про припинення трудових відносин.
 
Наказом № 1/к від 26 червня 2018 року ОСОБА_1 звільнено з посади головного бухгалтера за угодою сторін. В наказі міститься підпис ОСОБА_1 про те, що вона ознайомилася з наказом про звільнення.
 
Рішенням власника ТОВ «Хемпель Україна» від 26 червня 2018 року припинено трудові відносини за взаємною згодою сторін з ОСОБА_1 , головним бухгалтером ТОВ «Хемпель Україна», 26 червня 2018 року; підтверджено повноваження Петра де Грота, надані згідно протоколом № 25/06/2018 позачергових загальних зборів учасників ТОВ «Хемпель Україна» від 25 червня 2018 року, з правом передачі повноважень, (і) підписати від імені товариства всі та будь-які документи у зв`язку зі звільненням ОСОБА_1 , головного бухгалтера компанії, в тому числі, але не обмежуючись цим, договір про припинення трудових відносин за угодою сторін та наказ про звільнення та виконувати всі та будь-які інші дії, які можуть бути необхідними у зв`язку з припиненням трудових відносин з ОСОБА_1 . Місцем прийняття вказаного рішення є м. Копенгаген.
 
ОСОБА_1 зверталася до ТОВ «Хемпель Україна» шляхом відправлення електронного листа із заявою про видачу скан-копії наказу про звільнення, протоколу загальних зборів від 25 червня 2018 року та розрахунку по перерахованим коштам.
 
У відповідь на електронне звернення ОСОБА_1 відповідачем було надіслано відповідь про здійснення остаточного розрахунку та додано до електронного листа відповідну інформацію.
 
Позиція Верховного Суду
ОСОБА_1 обґрунтовує позов тим, що договір про припинення трудових відносин підписаний нею під тиском роботодавця, тобто за відсутності її вільного на це волевиявлення.
 
Згідно з частиною першою статті 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
 
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є угода сторін.
 
При домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України (за згодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами.
 
Анулювання такої домовленості може відбутися лише тоді, коли власник або уповноважений ним орган і працівник дійшли взаємної згоди.
 
Припинення трудового договору за пунктом 1 статті 36 КЗпП застосовується у випадку взаємної згоди сторін трудового договору, але пропозиція (ініціатива) про припинення трудового договору за цією підставою може виходити як від працівника, так і від власника або уповноваженого ним органу. За угодою сторін може бути припинено як трудовий договір, укладений на невизначений строк, так і строковий трудовий договір. Припинення трудового договору за пунктом 1 статті 36 КЗпП не передбачає попередження про звільнення ні від працівника, ні від власника або уповноваженого ним органу. День закінчення роботи визначається сторонами за взаємною згодою.
 
Пропозиція (ініціатива) і сама угода сторін про припинення трудового договору за пунктом 1 статті 36 КЗпП можуть бути укладені як в письмовій так і в усній формі. Якщо працівник подає письмову заяву про припинення трудового договору, то в ній мають бути зазначені прохання звільнити його за угодою сторін і дата звільнення. Саме ж оформлення припинення трудового договору за угодою сторін має здійснюватися лише в письмовій формі. У наказі (розпорядженні) і трудовій книжці зазначаються підстава звільнення за угодою сторін з посиланням на пункт 1 статті 36 КЗпП і раніше домовлена дата звільнення.
 
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК Українипри виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
 
У постанові Верховного Суду від 04 серпня 2021 року в справі № 183/7160/18 (провадження № 61-11065св20) зроблено висновок, що «розглядаючи позовні вимоги щодо оскарження наказу про припинення трудового договору за пунктом 1 статті 36 КЗпП України (за угодою сторін), суди повинні з`ясувати: чи дійсно існувала домовленість сторін про припинення трудового договору за взаємною згодою; чи було волевиявлення працівника на припинення трудового договору в момент видачі наказу про звільнення; чи не заявляв працівник про анулювання попередньої домовленості сторін щодо припинення договору за угодою сторін. ОСОБА_1 подав заяву про звільнення його із займаної посади з 17 жовтня 2018 року, що надавало підстави та зобов`язувало відповідача провести звільнення позивача за згодою сторін, як це передбачено статтею 36 КЗпП України. З урахуванням зазначеного суди, відмовляючи у задоволенні позову, дійшли правильного висновку про те, що оскільки позивач 17 жовтня 2018 року подав заяву про звільнення із займаної посади, порушень роботодавцем трудового законодавства при звільненні не встановлено, крім того, позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження того, що власник або уповноважений ним орган не виконував законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. Установивши, що звільнення позивача відбулося за угодою сторін та на підставі відповідної заяви позивача про звільнення, а анулювання такої домовленості не мало місця, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дійшли правильних висновків що звільнення ОСОБА_1 з роботи відбулося з дотриманням вимог пункту 1 статті 36 КЗпП України. Посилання позивача у касаційній скарзі на те, що написання ним заяви про звільнення із займаної посади відбулось під тиском відповідача, є безпідставними, оскільки він не надав доказів, які підтверджують здійснення на нього тиску з боку керівництва роботодавця або його неправомірних дій».
 
У справі, яка переглядається, встановлено, що підставою для звільнення позивачки став договір сторін про припинення трудових відносин від 26 червня 2018 року.
Суд встановив, що вказаний договір містить підписи працівника ОСОБА_1 та уповноваженої особи на звільнення позивачки ТОВ «Хемпель Україна», що вказує на припинення трудових відносин за угодою сторін.
 
Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суди дійшли висновку про те, що сторони досягли домовленості про дату та підстави припинення трудового договору, позивач не надала належних і допустимих доказів вчинення стороною відповідача тиску, погроз, примушування до підписання договору про припинення трудових відносин, не надала вона й доказів, які підтверджують здійснення на неї тиску з боку керівництва роботодавця або його неправомірних дій.
 
Посилаючись на те, що договір про припинення трудових відносин був нею написаний під тиском відповідача, позивач не навела переконливих доказів і мотивів таких дій роботодавця, а також доказів, які б свідчили про неприязне чи упереджене ставлення до неї роботодавця. Ураховуючи наведене, а також укладену сторонами угоду про розірвання трудового договору, суди попередніх інстанцій зробили правильний висновок про недоведеність позивачем її тверджень про відсутність у неї добровільного волевиявлення на звільнення за угодою сторін. На обставини анулювання домовленості сторін щодо припинення договору за угодою сторін позивачка не посилалась. 
 
Доводи касаційної скарги про те, що уповноважений представник відповідача Петер де Грота не мав повноважень підписувати наказ про звільнення позивачки, не заслуговують на увагу, оскільки згідно з протоколом № 25/06/2018 від 25 червня 2018 року позачергових загальних зборів учасників ТОВ «Хемпель Україна» було прийнято рішення уповноважити Петра де Грота підписувати від імені товариства всі документи у зв`язку зі звільненням ОСОБА_1 з посади головного бухгалтера товариства, в тому числі, але не обмежуючись цим, договору про припинення трудових відносин за угодою сторін, виконувати всі дії, які можуть бути необхідними у зв`язку з припиненням трудових відносин між ОСОБА_1 та товариством. 
 
Загальні збори учасників товариства мають право приймати рішення з усіх питань діяльності товариства, у тому числі і з тих, що належать до компетенції інших органів товариства. Загальні збори товариства своїм рішенням створюють виконавчий орган та встановлюють його компетенцію і склад (частина перша статті 98, частина перша статті 99 ЦК України).
 
Встановивши наявне волевиявлення у ОСОБА_1 на звільнення за угодою сторін, рішенням загальних зборів учасників визначено особу, якій надано право укладати договори від імені товариства (пункту 11.13.4 статут), у зв`язку з чим 26 червня 2018 року між ОСОБА_1 та роботодавцем, від імені якого на підставі протоколу позачергових зборів учасників діяв Петер де Грота, укладено договір про припинення трудових відносин,  а тому доводи касаційної скарги про порушення відповідачем статуту, яким передбачено право на звільнення позивачки директором ТОВ «Хемпель Україна», колегія суддів не приймає.
 
Аргументи касаційної скарги про порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права, зокрема, у частині необґрунтованої відмови у задоволенні її клопотань про долучення нових доказів і виклик свідків є безпідставними. Наявності підстав для задоволення відповідних клопотань нею не наведено, а судами таких не встановлено. При цьому аргументам позивачки у цій частині надано належну правову оцінку в постанові апеляційного суду. 
 
Посилання у касаційній скарзі як на підставу для скасування оскаржуваних судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій на порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин справи, які мають значення для правильного вирішення справи, колегія суддів відхиляє, оскільки вони зводяться до незгоди заявника з висновками суду.
 
Згідно частини другої статті 410 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги. 
 
Доводи касаційної скарги, з урахуванням необхідності врахування висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду від 04 серпня 2021 року в справі № 183/7160/18 (провадження № 61-11065св20)не дають підстав вважати, що оскаржені судові рішення ухвалені без додержання норм матеріального та з порушенням норм процесуального права. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, рішення суду першої та апеляційної інстанцій залишити без змін. 
 
Керуючись статтями  400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
ПОСТАНОВИВ :
 
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 17 вересня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 01 червня 2020 року залишити без змін. 
 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                              Н. О. Антоненко
І. О. Дундар 
М. М. Русинчук