ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2021 року 
м. Київ
справа № 185/8460/16-а
адміністративне провадження № К/9901/39014/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
головуючого - Стародуба О.П., 
суддів - Єзерова А.А., Кравчука В.М.,
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06.12.2016 (суддя - Палюх Т.Д.) та постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 27.02.2017 (судді - Олефіренко Н.А., Білак С.В., Шальєва В.А.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Дніпропетровської області Державної екологічної інспекції у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування постанови,
в с т а н о в и в :
У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив:
протиправною та скасувати постанову про накладення на нього адміністративного стягнення, винесену державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища, №12022 від 06.10.2016, провадження в справі про адміністративне правопорушення закрити.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач є директором Товариства з обмеженою відповідальністю «Сільськогосподарське товариство імені Б. Хмельницького» та є орендарем земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 797,2109 га.
Крім того, на території Богданівської сільської ради підприємству надано в користування земельні ділянки для обслуговування господарських будівель та споруд площею 4.0824 га. На зазначеній земельній ділянці розміщено бокси для техніки, складські приміщення, пункт заправки техніки, обладнання для змішування та приготування рідких агрохімікатів (6 металевих ємностей об`ємом близько 225 м3).
Позивач займається вирощуванням зернових та технічних культур. До основних та допоміжних процесів підприємства відноситься: підготовча компанія з підготовки тракторно-комбайнового парку, посівного матеріалу, закупівлі ППИ, ТО автопарку, посівна компанія, засів насіння, ремонтні роботи інвентарю та сільгосптехніки, збиральна компанія зі збору врожаю, очищення та сушка зернових, складування та відвантаження споживачам.
З 30.08.2016 по 19.09.2016 відповідачем на підставі наказу від 29.06.2016 №465-п та направлення на проведення планової перевірки від 29.06.2016 проведено планову перевірку дотримання позивачем вимог природоохоронного законодавства в галузі охорони атмосферного повітря, водних і земельних ресурсів, щодо поводження з відходами та небезпечними хімічними речовинами. (а.с. 66)
За результатами перевірки відповідачем складено Акт перевірки, в якому встановлено, що основними джерелами викидів на виробничих дільницях підприємства є завантаження, розвантаження та зберігання зернових культур, пункт заправки техніки, оснащений паливо роздавальною колонкою для дизельного палива, що в свою чергу доводить наявність на виробничих дільницях підприємства  джерел викидів забруднених речовин так і пересувних джерел, оскільки на балансі підприємства є 6 одиниць пересувних джерел викидів: « 5» одиниць - дизельні, з яких « 3» одиниці спецтехніки  та « 1» одиниця бензинова.    
При обстежені території підприємства встановлено, що інвентаризація джерел утворення відходів на підприємстві не проведена. Первинний поточний облік кількості, типу і складу відходів, що утворюються, зберігаються хоча і тимчасово на підприємстві або передаються на утилізацію іншим організаціям, за типовою формою 1-ВТ «облік відходів на пакувальних матеріалів і тари» не ведеться, звітність №1-відходи «утворення та поводження з відходами» не складається, що є порушенням вимог пункту «г» статті 17 Закону України «Про відходи».
При обстежені місць тимчасового зберігання відходів виявлено змішування відходів, різних за своїми властивостями та класами небезпеки, а саме - на території виробничого підрозділу по вул. Чкалова, 75 виявлено змішування промащеного дрантя, відходів ГТВ, макулатури, металобрухту, відпрацьованих масляних та повітряних фільтрів, відходів деревини, біля пункту заправки виявлено частини розібраного відпрацьованого акумулятора, що є порушенням вимог статті 17 Закону України «Про відходи». Місця для тимчасового роздільного розміщення виробничих відходів не визначено та не обладнано контейнерами для їх збору.
Інвентаризація джерел утворення відходів на підприємстві не проведена. Первинний поточний облік кількості, типу і складу відходів, що утворюються, зберігаються (тимчасово) на підприємстві або передаються на утилізацію іншим організаціям, за типовою формою 1-ВТ «Облік відходів та пакувальних матеріалів і тари» не ведеться, звітність №1-відходи «утворення та поводження з відходами» не складається, що є порушенням вимог ст.17 Закону України «Про відходи».
В ході перевірки надано договір на надання послуг з організації збирання знезараження, перевезення та утилізації використаної тари з-під небезпечних хімічних речовин (пестициди та гербіциди) з ТОВ «Імар» від 25.07.2016 №250716-ІХ, (ліцензія Міністерства екології та природних ресурсів України на здійснення операцій у сфері поводження з небезпечними відходами (збирання, перевезення, зберігання) терміном дії 28.12.2012 по 28.12.2017)), договір про надання послуг з вивезення побутових відходів з КП «ЖКГ Богданівської сільської ради» від 01.03.2015; договір №37/Д/16 надання послуг утилізації відходів з ТОВ «Український центр поводження з відходами» від 05.04.2016 терміном дії до 31.12.2016, та надано Акти прийому передачі відходів, згідно яких передано відпрацьованих шин (0,200т) відпрацьованих АБК (0,050 т), відпрацьованого масла (0,016 т).
За результатами проведеної планової перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства відносно позивача 05.10.2016 складені протоколи про адміністративне правопорушення №12021 за ст. 82 КУпАП, №12022 за ст. 52 КУпАП, №12197 за ч. 1 ст. 78 КУпАП.
У протоколі від 05.10.2016 №12021 зафіксовано наступні порушення: не проведено інвентаризацію джерел утворення відходів; первинний поточний облік утворених відходів не здійснено; місце для тимчасового розміщення відходів не визначено та не обладнано контейнерами для їх збору; утворення та поводження з відходами не складається; інформація щодо поводження з відходами за 2013 - 2015 роки не надано, що є порушенням статті 17 Закону України «Про відходи».
У протоколі від 05.10.2016 №12022 зафіксовано виявлення на підприємстві позивача факту засмічення земель виробничих та побутових відходів, що є порушенням статті 35 Закону України «Про охорону земель».
У протоколі від 05.10.2016 №12197 встановлено порушення порядку здійснення викиду забруднюючих речовин в атмосферному повітрі, а саме - викиди забруднюючих речовин в атмосферному повітрі від стаціонарних джерел здійснюється без дозволу на викиди.
На підставі зазначених протоколів 06.10.2016 відповідачем винесено постанову №12022 про накладення адміністративного стягнення, згідно з яким позивача визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених статтями 52, 78 ч. 1, ст. 82 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1700 грн.
Згідно постанови про накладення адміністративного стягнення позивач порушив вимоги ст. 17, Закону України «Про відходи», ст. 35 Закону України «Про охорону земель», ст.ст. 10, 11 Закону України «Про охорону атмосферного повітря», а саме - викиди забруднюючих речовин від стаціонарних джерел здійснюються без дозволу на викиди, інвентаризація джерел утворення відходів не проведена, первинний поточний облік утворених відходів не здійснюється, звітність щодо поводження з відходами не складається, інформація протягом 2013 - 2016 року не надана, при обстеженні території виявлені факти засмічення земель виробничими та побутовими відходами, чим вчинив адміністративні правопорушення, передбачені статтями 52, 78 ч. 1, 82 КУпАП.
Вважаючи вказану постанову відповідача протиправною, позивач звернувся до суду з цим позовом.
В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених статтями 52, 78 ч.1, 82 КУпАП є протиправним, оскільки в його діях немає складу таких правопорушень, оскільки його підприємство не здійснює підприємницьку діяльність, що пов`язана із поводженням з відходами, тому на нього не можуть бути покладені обов`язки передбачені ст. 17 Закону України «Про відходи», на нього не поширюються обов`язки надавати форму статистичної звітності №1-відходи, а чинним законодавством не передбачено всім суб`єктам господарської діяльності проводити інвентаризацію відходів. При цьому посилається на те, що об`єктивною ознакою правопорушення, передбаченого ст. 52 КУпАП є забруднення і псування земель, в той же час інспектором не здійснювалось жодних дій для визначення стану земель (експертиз, відбору проб), а також не здійснювалось жодних дій для встановлення факту начебто наявності викиду забруднюючої речовини в атмосферне повітря (з якого джерела, характеристика викидів). Крім того, псування земель є більш ширшою категорією порівняно із їх забрудненням.
Крім того, посилається на те, що постанова про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу є такою, що винесена з порушенням процесуального законодавства, оскільки у всіх трьох протоколах відсутнє місце і час скоєння правопорушення, а замість цього зазначено час складання протоколів, його клопотання про призначення іншої дати розгляду справи про адміністративне порушення безпідставно не задоволено, а в день її розгляду йому вручили вже виготовлену постанову з мокрою печаткою, не вислухавши його пояснення, тобто справа взагалі не розглядалась, процесуального документа про об`єднання проваджень по трьом адміністративним протоколам в одне провадження також не надано.
Постановою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06.12.2016 позов задоволено частково.
Постанову №12022 від 06.10.2016 державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Державної екологічної інспекції у Дніпропетровській області про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ст.ст. 52, 78 ч. 1, 82 КУпАП та накладення на позивача адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1700 грн скасовано, і надіслано справу на новий розгляд до Державної екологічної інспекції у Дніпропетровській області.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 27.02.2017 скасовано постанову суду першої інстанції, в задоволенні позову відмовлено.
Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог частково, суд першої інстанції виходив з того, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відносно нього відбувся за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, та з грубим порушенням встановленого законодавством порядку притягнення до адміністративної відповідальності відповідно до ст. ст. 279, 280 КУпАП, тому прийняте за результатом такого розгляду рішення, оформлене оскаржуваною постановою, не відповідає таким ознакам, як то виваженість та об`єктивність.
Крім того, оскаржувана постанова не містить посилання на пункти статті 17 Закону України «Про відходи», частини статті 35 Закону України «Про охорону земель» та статей 10, 11 Закону України «Про охорону атмосферного повітря», а також не містить конкретного опису обставин, які свідчать про вчинення позивачем порушень, передбачених цими статтями, а тому така постанова не відповідає вимогам ст. 283 КУпАП, оскільки в ній не конкретно зазначена об`єктивна і суб`єктивна сторона адмінправопорушень.
Відмовляючи в задоволенні позовної вимоги про закриття провадження по справі, суд першої інстанції виходив з того, що розгляд справ, про вчинення правопорушень передбачених ст.ст. 52, ч. 1 ст. 78, ст. 82 КУпАП предметно не підсудні судам. Суд своїм рішенням не може підміняти повноваження органу, який відповідно до чинного законодавства вправі розглядати справу по суті та приймати рішення щодо справи про адміністративне правопорушення, що передбачено ст. 242-1 КУпАП. 
Скасовуючи постанову суду першої інстанції та приймаючи нову про відмову в задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що на момент перевірки договори щодо передачі на утилізацію інших видів відходів, які утворюються при здійсненні господарської діяльності, не укладені, що є порушення вимог пункту «є» статті 17 Закону України «Про відходи».
Крім того, суд виходив з того, що позивачем грубо порушено пункт «ж» статті 17 Закону України «Про відходи», оскільки місця для тимчасового роздільного розміщення виробничих відходів не визначено та не обладнано контейнерами для окремого їх збору, інформація щодо поводження з відходами відсутня. На території підприємства позивача встановлено металевий контейнер, у якому збираються та зберігаються різні за своїми властивостями та класами небезпеки відходи: відпрацьовані гідравлічні шланги, промаслене ганчір`я, відпрацьовані фільтри та ТПВ. При обстеженні земельної ділянки виявлено поблизу пункту заправки техніки факт засмічення земельної ділянки площею 50 кв.м виробничими відходами (металобрухт, деревина, ГТВ, відпрацьований акумулятор, (спалений), поблизу надвірної вбиральні факт засмічення земельної ділянки площею 50 кв. м виробничими відходами (відходи деревини, відпрацьованих шин, ТПВ), поблизу обладнання для змішування та приготування рідких агрохімікатів на ґрунтовому покриві в поліетиленових біг-бегах розміщено відпрацьовану тару з агрохімікатів на площі 6 кв. м.
Також апеляційний суд виходив з того, що для освітлення офісного приміщення використовуються люмінесцентні (ртутьвмісні) лампи. На момент перевірки місце для тимчасового зберігання відпрацьованих люмінесцентних ламп на території підприємства не визначено та не обладнано спеціальним герметичним контейнером для окремого збору відходів І класу небезпеки. Договори щодо їх передачі спеціалізованому підприємству на утилізацію не укладені, що є грубим порушенням вимог пунктів «д», «з», «и» ст. 17, ст. 33 Закону України «Про відходи». Місця для тимчасового роздільного розміщення виробничих відходів не визначено та не обладнано контейнерами для окремого їх збору, інформація щодо поводження з відходами відсутня. При обстеженні території виявлено спалювання зернових (не кормових) відходів, що є грубим порушенням вимог статті 17 Закону України «Про відходи».
Суд апеляційної інстанції виходив з того, що позивачем не виконуються рішення Головного державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Дніпропетровської області від 10.01.2011 №3 та 25.07.2011 №123, якими тимчасово заборонено (зупинено) експлуатацію джерел викидів забруднюючих речовин  атмосферне повітря пункту заправки техніки ТОВ «СГТ ім. Б. Хмельницького», а також виконувати діяльність, яка пов`язана з утворенням та розміщенням відходів ТОВ «СГТ ім. Б. Хмельницького». До цього часу порушення вимог природоохоронного законодавства не усунені, що є грубим порушенням вимог статті 11 Закону України «Про основи засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності».
Крім того, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що порушення процедури притягнення до відповідальності не звільняє від самої відповідальності. За висновком суду, відсутність позивача при проведенні розгляду справи про притягнення до адміністративної відповідальності, жодним чином не спростовує факту існування тих порушень, за які його було притягнуто до адміністративної відповідальності.
При цьому суд виходив з того, що справа про адміністративне правопорушення у разі відсутності  особи яка притягується до адміністративної відповідальності, справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Проте як вбачається з матеріалів справи, позивач був ознайомлений про час та місце розгляду справи, про що свідчить його підпис на протоколі від 05.10.2016 №12021 та будь-яких клопотань в день розгляду справи від останнього не надходило.
З ухваленими у справі рішеннями не погодився позивач, звернувся до суду з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просив скасувати постанову суду апеляційної інстанції повністю, скасувати постанову суду першої інстанції в частині надіслання справи на новий розгляд до Державної екологічної інспекції, а також в частині відмови в задоволенні позовних вимог відносно закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення і в цій частині позовні вимоги задовольнити, закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.
В обґрунтування касаційної скарги посилається на те, що підприємство здійснює господарську діяльність, яка не пов`язана із поводженням з відходами, а тому передбачені статтею 17 Закону України «Про відходи» обов`язки суб`єктів господарської діяльності у сфері поводження з відходами не можуть бути покладені на підприємство. Для утилізації відходів підприємство уклало відповідні договори з іншими спеціалізованими підприємствами, які здійснюють відповідну діяльність. Крім того, чинним законодавством не визначено обов`язку суб`єктів господарської діяльності проводити інвентаризацію відходів та джерел їх утворення, а також подавати звіти про таку інвентаризацію.
Посилається на те, що за адресою, за якою начебто допущено порушення, взагалі відсутній такий об`єкт як пункт заправки техніки/автозаправна станція, а також будь-які інші стаціонарні ємності чи резервуари. Відповідачем не здійснено жодної дії щодо визначення стану земель, зокрема, не проводились жодні відбори проб, вимірювання та не призначались жодні експертизи. При цьому відповідачем не зазначено які саме відходи виявлено, на якій саме території, що є грубим порушенням ст. 256 КУпАП. При цьому взагалі не перевірявся сам факт наявності викиду забруднюючої речовини, не виявлено об`єкту стаціонарного джерела викидів та не встановлено експлуатація якого саме технологічного устаткування підприємство дає такі викиди. Вважає, що його вину у вчиненні адмінправопорушень не доведено.
Також посилається на те, що суд апеляційної інстанції переглянув постанову суду першої інстанції в частині, що не оскаржувалась ані ним, ані відповідачем, ані будь-якою іншою особою, апеляційний суд вийшов за межі своїх повноважень та порушив норму частини 1 статті 195 КАС України.
У відзиві на касаційну скаргу відповідач просить залишити її без задоволення.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права суд приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних мотивів та передбачених законом підстав.
Відповідно до статті 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), тут і далі в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної  справи,  вирішення  її   в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Згідно статті 248 КУпАП розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється на засадах рівності перед законом і органом (посадовою особою), який розглядає справу, всіх громадян незалежно від   раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мови та інших обставин.
Відповідно до частини 1 статті 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має  право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при  розгляді  справи користуватися  юридичною  допомогою  адвоката,  іншого  фахівця  у галузі  права,  який  за  законом  має  право  на надання правової допомоги  особисто  чи  за  дорученням  юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.  Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне  її сповіщення про місце і час  розгляду  справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
За правилами статті стаття 2772 КУпАП повістка особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, вручається не пізніш як за три доби  до дня розгляду справи в суді, в якій зазначаються дата і місце розгляду справи.
Згідно статті 278 КУпАП орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до його компетенції розгляд даної справи; 2) чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді  справи, про час і місце її розгляду; 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.
Верховний Суд у постановах від 31.03.2021 у справі №676/752/17, від 21.03.2019 у справі №489/1004/17, від 30.01.2020 у справі №308/12552/16-а та у справі №482/9/17, від 06.02.2020 у справі №205/7145/16-а зробив наступні висновки:
«………закріплюючи процесуальні гарантії прав особи, що притягається до адміністративної відповідальності, у тому числі й на участь у розгляді її справи, положення КУпАП містять й певні застереження, націлені на забезпечення належної реалізації компетентними органами (особами) наданих їм повноважень, зокрема, передбачені щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, лише у випадку наявності даних, що підтверджують належне повідомлення такої особи про місце і час розгляду справи.
Обов`язок повідомити особу про місце і час розгляду справи не пізніше ніж за три дні до дати розгляду справи про адміністративне правопорушення вважається виконаним, якщо особа, яка притягується до відповідальності, знає (поінформована) про час та місце розгляду справи за три дні до дати розгляду справи. Обов`язок доказування цієї обставини несе уповноважена посадова особа.
Повідомлення має на меті забезпечення участі особи у розгляді уповноваженим державним органом справи про адміністративне правопорушення.»
Під час розгляду цієї справи судами попередніх інстанцій встановлено, що про розгляд справи 06.10.2016 позивача повідомлено 05.10.2016 - тобто за одну добу до розгляду, що не відповідає вимогам статті 2772 КУпАП щодо вручення повістки не пізніш як за три доби до дня розгляду справи.
При цьому, як встановлено судами, клопотання позивача про призначення справи на більш пізній час відповідачем було проігноровано.
Також судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що розгляд справи відбувся за відсутності позивача та без врахування його пояснень по суті виявлених порушень.
Таким чином розгляд справи відбувся за відсутності позивача, якого не було своєчасно сповіщено про розгляд справи, що в силу приписів частини 1 статті 268 КУпАП виключало можливість розгляду справи.
Вирішуючи питання наслідків розгляду справи про адміністративне правопорушення за відсутності особи, яку належним чином не повідомили про дату Верховний Суд у постановах від 06.03.2018 у справі №522/20755/16-а, від 30.09.2019 у справі №591/2794/17, від 06.02.2020 №05/7145/16-а та від 21.05.2020 у справі №286/4145/15-а дійшов наступного висновку:
«………факт несвоєчасного повідомлення або неповідомлення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, про час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення є підставою для визнання постанови у справі про адміністративне правопорушення неправомірною як такої, що винесена з порушенням встановленої процедури. Як наслідок, позивача позбавлено прав, передбачених Конституцією України та КУпАП, зокрема, бути присутнім під час розгляду справи, надавати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, мати професійну правову допомогу.»
За таких обставин, враховуючи зазначені висновки Верховного Суду, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо протиправності оскаржуваної постанови та вважає обґрунтованими рішення суду першої інстанції про її скасування.
Крім того, оскільки скасування постанови у справі про адміністративні правопорушення з процесуальних підстав передбачає повторний розгляд справи про адміністративне правопорушення, тому підстави для закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення відсутні і в цій частині вимоги касаційної скарги задоволенню не підлягають.
Відповідно до статті 352 КАС України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.
Водночас, процесуальні порушення під час розгляду справи про адміністративне правопорушення є самостійною, обов?язковою підставою для скасування постанови, що виключає можливість перевірки наявності в діях особи складу адміністративного правопорушення. 
За таких обставин, постанова суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню повністю, а постанова суду першої інстанції залишенню в силі
Керуючись статтями 341, 345, 351, 355, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, 
п о с т а н о в и в :
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 27.02.2017 скасувати, а постанову Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06.12.2016 залишити в силі.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:
О.П. Стародуб
А.А. Єзеров
В.М. Кравчук