Провадження № 33/4820/652/21 
Справа № 682/2050/21 Головуюча в 1-й інстанції Зеленська В. І. 
Категорія: ч. 1 ст. 173-2 КУпАП Доповідач Кулеша Л.М. 

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 листопада 2021 року м.Хмельницький

       Суддя Хмельницького апеляційного суду Кулеша Л.М., з участю секретаря судового засідання Цугель А.О., особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні, в м.Хмельницькому, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 05 жовтня 2021 року,

в с т а н о в и л а:

Цією постановою          ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, працюючого слюсарем ТОВ "Монтажпостач",-

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 10 (десяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170 ( сто сімдесят) грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави в розмірі 454 грн. 00 коп.
За постановою суду, 09.08.2021 року о 20 год. 00 хв. за місцем спільного проживання в АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, вчинив домашнє насильство відносно своєї дружини - ОСОБА_2 , зокрема: умисні дії психологічного характеру, що полягали у обзиванні словами брутальної лайки, погрозах фізичною розправою, нанесення тілесних ушкоджень, чим завдав шкоду психічному здоров`ю потерпілої.
Вказаними діями вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 173-2 КУпАП.
В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову місцевого суду скасувати та закрити провадження у справі, на підставі п.1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення. Вказує, що всі дослідженні та прийняті судом докази базуються виключно на твердженнях ОСОБА_2 або ж є від них похідними, зокрема протокол про адміністративне правопорушення, постанова про закриття кримінального провадження, яка йому не вручалась, висновок СМЕ, а також матеріали кримінального провадження № 12021244160000225 від 10.08.2021 року, з якими його ознайомлено не було. Тобто, будь-яких об`єктивних, належних та допустимих доказів, які б підтверджували його винуватість судом не встановлено. Так, першою інстанцією не було взято до уваги, що протокол фактично складався 01.09.2021 року, а сама подія зі слів ОСОБА_2 , відбулася 09.08.2021 року. При цьому, у своїх поясненнях він вказував, що з протоколом не згідний, оскільки дане правопорушення не вчиняв, на місці події присутній не був та вказав, що ОСОБА_2 постійно провокує конфліктні ситуації, маючи намір розлучитись та забрати дитину. Однак, такі його пояснення не були прийняті до уваги ні органами поліції, ні судом першої інстанції. Окрім того, у вищевказаному протоколі місцем вчинення правопорушення вказано адресу АДРЕСА_2 , а в оскаржуваній постанові вул. Паркова, 30, що є певним протиріччям. Зазначає, що матеріали справи не містять об`єктивних доказів на підтвердження його вини, зокрема показань свідків, відеофіксації події, тощо. Крім того, не погоджується із зазначенням судом першої інстанції такої обтяжуючої обставини, як перебування його у стані алкогольного сп`яніння, адже упродовж серпня-вересня місяців поточного року жодних обстежень на предмет алкогольного сп`яніння він не проходив. Крім того, місцевим судом не взято до уваги, що він з ОСОБА_2 близько півроку разом не проживають, між ними склались неприязні відносини з приводу участі у вихованні малолітнього сина ОСОБА_3 10.05.2020 року. 
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 , на підтримання доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.
Розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, суд першої інстанції дійшов висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.
Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, серед ряду завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.
Згідно статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до п. 3 ч. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі - Закон) домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Згідно з приписами п. 14 ст. 1 Закону психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Пунктом 17 ст. 1 Закону визначено, що фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.
За змістом ч. 1 ст. 173-2 КУпАП (у редакції, чинній станом на день складення протоколу) вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення, - тягнуть за собою накладення штрафу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від тридцяти до сорока годин, або адміністративний арешт на строк до семи діб.
Обов`язковими елементами складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП,  є умисні дії/бездіяльність та наявність наслідків їх вчинення, зокрема у виді завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, або ж за наявності реальної можливості завдання такої шкоди.
Таким чином, суд першої інстанції об`єктивно та повно дослідивши обставини справи, прийшов обґрунтованого висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Такий висновок ґрунтується на даних протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ №498946 від 01.09.2021 року, з якого слідує, що 09.08.2021 року о 20 год. 00 хв. за місцем спільного проживання в АДРЕСА_1 ,  ОСОБА_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, вчинив домашнє насильство психологічного та фізичного характеру, що полягали у погрозах фізичною розправою та нанесенні тілесних ушкоджень, внаслідок чого могло бути завдано  шкоду психічному здоров`ю  ОСОБА_2  ( а.с. 1). 

Згідно даних заяви про вчинене кримінальне правопорушення 10.08.2021 року слідує, що ОСОБА_2 зверталась в поліцію із заявою в якій просила притягнути до кримінальної відповідальності її чоловіка ОСОБА_1 , який вчинив сварку, в ході якої погрожував фізичною розправою, ображав словами нецензурної лайки та наніс їй тілесні ушкодження (а.с.5). 

Як убачається з висновку експерта № 306 від 11.08.2021 року у ОСОБА_2 виявлені тілесні ушкодження: синець на лівій гомілці, три синця на правому плечі, які утворилися від дії тупих твердих предметів, могли виникнути в строк та при обставинах, вказаних в постанові та обстежуваною, за своїм характером відносяться до категорії тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості. Утворення даних тілесних ушкоджень внаслідок падіння з висоти власного зросту або самоспричинення є малоймовірним. (а.с. 6)

Окрім того,  висновок суду першої інстанції підтверджується зібраними по справі доказами в їх сукупності: письмовими поясненнями потерпілої ОСОБА_2 , заявою ОСОБА_2 про закриття кримінального провадження, письмовими висновками ВП №1 Шепетівського РУП ГУНП в Хмельницькій області.

За таких обставин, суд першої інстанції, дослідивши у судовому засіданні наявні у справі докази, та надавши їм оцінку, дійшов обґрунтованого висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 1 ст. 173-2 КУпАП.
Апеляційний суд не приймає до уваги доводи апеляційної скарги, про те, що суд першої інстанції, за обставин відсутності доказів у справі, дійшов помилкового висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, з огляду на таке.
Так, згідно положень ст. 251 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення є доказом у справі про адміністративне правопорушення, на підставі якого встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи у його вчиненні, та інші обставини, що мають значення для вирішення справи. Під час розгляду справ про адміністративне правопорушення надається оцінка саме обставинам, які були викладені в протоколі.
Відтак протокол про адміністративне правопорушення є доказом у розумінні ст. 251 КУпАП. Крім того, такий протокол складено уповноваженою особою у відповідності до положень статті 255 КУпАП.
Як вбачається з мотивувальної частини постанови, суд надав правову оцінку дослідженим доказам. А незгода апелянта, з наданою судом оцінкою таким доказам, не свідчить про неврахування їх судом під час розгляду справи.
Суд апеляційної інстанції відхиляє твердження апеляційної скарги про те, що саме потерпіла ОСОБА_2 постійно провокує конфлікти, так як доказів, які підтверджують даний факт апелянтом не надано.
Посилання ОСОБА_1 на наявність між ним та потерпілою цивільно-правових спорів не є підставою для скасування оскаржуваної постанови, оскільки вказана обставина не спростовує висновок суду про вчинення цих дій саме ним.
Щодо розбіжностей в адресі місця події, то в даному випадку це є описка, яка може бути виправлена шляхом внесення відповідних змін.
Доводи ОСОБА_1 про не перебування його у стані алкогольного сп`яніння, спростовується наданими письмовими поясненнями потерпілої ОСОБА_2 наявними в матеріалах справи. Об`єктивних причин ставити під сумнів показання, останньої, суд апеляційної інстанції не вбачає.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.
Отже, суд першої інстанції при розгляді даної справи повною мірою дотримався вимог статей  245, 251, 252, 278, 280, 283 КУпАП, правильно встановив всі фактичні обставини справи та дійшов обґрунтованого висновку про винуватість                     ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.
За таких обставин, підстав для скасування постанови суду першої інстанції та закриття провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1  на підставі  п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП немає.

На підставі викладеного та керуючись ст. 289, 294  КУпАП,
п о с т а н о в и л а :

Постанову Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 05 жовтня 2021 року щодо  ОСОБА_1  залишити без зміни, а його апеляційну скаргу – без задоволення.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Хмельницького 
апеляційного суду                                        Л.М.Кулеша