ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5708/21 Справа № 203/665/18 	  	Суддя у 1-й інстанції - Колесніченко О. В. Доповідач - Макаров М. О.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2021 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого – судді Макарова М.О.         
суддів – Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.
при секретарі – Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 — ОСОБА_2 на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 17 березня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні власністю, шляхом виселення, -

В С Т А Н О В И Л А : 

У лютому 2018 року ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні власністю, шляхом виселення.
Позовні вимоги мотивовані тим, що 19 вересня 2017 року на електронних торгах вона придбала квартиру АДРЕСА_1 , що належала відповідачу. Не зважаючи на офіційне та законне оформлення правовстановлюючих документів на квартиру, а також враховуючи, що відповідача було належним чином повідомлено та пред`явлено усі правовстановлюючі документи на квартиру, останній до теперішнього часу продовжує проживати в ній, виїжджати з квартири не бажає, чим порушує її законні права та інтереси, як власника. 
Враховуючи викладене, позивачка просила усунути їй перешкоди в користуванні квартирою АДРЕСА_1 , шляхом виселення з квартири ОСОБА_1 ..
Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 17 березня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено в повному обсязі, а саме, суд вказав, ОСОБА_1 вважати таким, що виселений з квартири АДРЕСА_1 на підставі цього рішення. В задоволенні заяви ОСОБА_1 про поворот виконання рішення суду — відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат між сторонами.
Рішення суду мотивоване тим, що станом на день розгляду цієї справи відповідач до спірної квартири не вселявся, маючи інше постійне місце мешкання. При цьому, розглядаючи заяву відповідача про поворот виконання заочного рішення суду від 19 квітня 2019 року суд виходив із того, що після скасування виконаного заочного рішення за нового розгляду справи судом позовні вимоги задоволені повністю, підстави для повороту виконання відсутні. 
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 — ОСОБА_2 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що має значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі та вирішити питання про поворот виконання рішення суду апеляційної інстанції.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що спірне житло придбане не за кредитні кошти, воно не передавалось в іпотеку, а тому відповідач може бути виселений з цього житла тільки з наданням іншого конкретного житла. 
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, з наступних підстав.
Так, матеріалами справи та судом першої інстанції встановлено, що постановою від 07 жовтня 2015 року державного виконавця Центрального ВДВС в м. Дніпрі Головного територіального управління юстиції в Дніпропетровській області було відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа, виданого 14 серпня 2015 року Кіровським районним судом м.Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості в сумі 210403,04 грн..
Також 07 жовтня 2015 року державним виконавцем було винесено постанову про накладення арешту на все майно, що належить боржнику ОСОБА_1 в межах суми стягнення та постановою від 16 червня 2017 року було описано та арештоване належне боржнику ОСОБА_1 на праві власності майно – 22/100 частин домоволодіння по АДРЕСА_2 .
В подальшому вказане майно було виставлено на електронні торги, за наслідками проведення яких 19 вересня 2017 року переможцем було визначено ОСОБА_3 , про що складено протокол №286179 та 05 жовтня 2017 року державним виконавцем було складено та в цей же день затверджено начальником державної виконавчої служби акт про проведені електронні торги.
01 листопада 2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу було видано свідоцтво, яким посвідчено право власності ОСОБА_3 на 22/100 частин домоволодіння по АДРЕСА_3 , що були придбані з торгів та в цей же день проведено державну реєстрацію права власності.
Вказані обставини встановлені рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 28 серпня 2018 року по цивільній справі №201/18443/17, яке набрало законної сили та яким було відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання електронних торгів від 19 вересня 2017 року недійсними; визнання незаконним та скасування свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів від 01 листопада 2017 року, а також визнання протиправним та скасування рішення від 01 листопада 2017 року про реєстрацію права власності за ОСОБА_4 на 22/100 частин домоволодіння по АДРЕСА_3 .
Як зазначила позивачка, не зважаючи на офіційне та законне оформлення правовстановлюючих документів на квартиру, а також враховуючи, що відповідача було належним чином повідомлено та пред`явлено усі правовстановлюючі документи на квартиру, останній до теперішнього часу продовжує проживати в ній, виїжджати з квартири не бажає, чим порушує її законні права та інтереси, як власника.
У відповідності до ст. 41 Конституції України, ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у його здійсненні.
Згідно ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Частиною 1 ст. 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ч.ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України).
Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.
Згідно ст. 386 ЦК України, власник може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення дій, які можуть порушити його право та усунення перешкод в користуванні власністю.
Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Пунктом 8 ч. 1, ч. 2 ст. 346 ЦК України встановлено, що право власності припиняється у разі  звернення стягнення на майно за зобов`язаннями власника. Право власності може бути припинене в інших випадках, встановлених законом.
Встановлено, 22/100 частин домоволодіння по АДРЕСА_2 , що складаються з квартири АДРЕСА_4 , належали на праві власності ОСОБА_1 ..
Вказане нерухоме майно в передбаченому ЗУ «Про виконавче провадження» в рамках виконавчого провадження було реалізовано та придбано ОСОБА_3 , про що видано відповідні правовстановлюючі документи, на підставі яких за позивачкою проведено державну реєстрацію права власності на квартиру.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що позивачка у передбаченому законом порядку набула право власності на квартиру АДРЕСА_1 , а відповідач в силу ст. 346 ЦК України втратив право власності на останню.
Кожен має право на повагу свого житла відповідно до ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, за якою втручання публічної влади у здійснення цього права допускається у виключних випадах, в тому числі задля захисту прав та свобод інших осіб.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги ОСОБА_3 , саме в редакції, викладених в її позовній заяві, щодо усунення перешкод з боку ОСОБА_1 в користуванні квартирою АДРЕСА_1 , шляхом виселення останнього з вказаної квартири.
При цьому, колегія суддів вважає за необхідне залишити без змін рішення в частині відмови у задоволенні усної заяви  ОСОБА_1  про поворот виконання рішення суду, так як відповідно до ч. 2 ст. 444 ЦПК України поворот виконання допускається в разі скасування рішення після його виконання з направленням справи на новий розгляд, лише у разі, якщо під час нового розгляду справи він:  1) закриває провадження у справі;  2) залишає позов без розгляду;  3) відмовляє в позові повністю;  4) або задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі. Оскільки, після скасування виконаного заочного рішення за нового розгляду справи позовні вимоги ОСОБА_3  задоволені повністю, підстави для повороту виконання відсутні. 
Доводи апелянта в скарзі про те, що спірне житло придбане не за кредитні кошти, воно не передавалось в іпотеку, а тому відповідач може бути виселений з цього житла тільки з наданням іншого конкретного житла, колегія суддів вважає безпідставними, з огляду на те, що переможець прилюдних торгів, крім придбання предмета іпотеки, після набуття права власності за виданим нотаріусом свідоцтвом по суті відносин і способу укладення договору позбавлений можливості скористатися застереженням для покупця згідно ст. 659 ЦК України, а обов`язок підшукати інше житло для колишнього власника покладає на такого добросовісного покупця надмірний тягар обтяження його власності. Більш того, з матеріалів справи вбачається, що у відповідача наявне інше домоволодіння (а.с. 171 Т1). 
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги  ОСОБА_3 , а саме, усунути їй перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 , шляхом виселення із вказаної квартири ОСОБА_1 ..
Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 допустив самостійне тлумачення прохальної частини позовної заяви, а тому, рішення в цій частині як таке, що суперечить нормам процесуального права підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення вимог ОСОБА_3 , саме в редакції її позову.
В решті рішення, як таке, що відповідає нормам матеріального та процесуального права необхідно залишити без змін. 

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів, - 

П О С Т А Н О В И Л А : 

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1  — ОСОБА_2  — задовольнити частково.
Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 17 березня 2021 року — скасувати в частині задоволених позовних вимог.
Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні власністю, шляхом виселення — задовольнити.
Усунути ОСОБА_3 перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 , шляхом виселення із вказаної квартири ОСОБА_1 .
В решті рішення залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко