ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2021 року		Справа № 380/609/21 пров. № А/857/15175/21	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:
судді-доповідача – Качмара В.Я.,
суддів – Затолочного В.С., Кушнерика М.П.,
розглянувши у порядку письмового провадження в м.Львові справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України про визнання протиправною відмову, зобов`язання вчинити дії, провадження в якій відкрито за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 4 червня 2021 року (суддя Сасевич О.М., м.Львів), -
ВСТАНОВИВ:
У січні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Міністерства внутрішніх справ України (далі – МВС) в якому просив:
визнати протиправною відмову відповідача в призначені та виплаті позивачу одноразової грошової винагороди у зв`язку з інвалідністю, що настала внаслідок захворювання, що мало місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ (далі – ОВС);
зобов`язати МВС призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням інвалідності ІІ групи з 21.05.2020 внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ, відповідно до Закону України «Про міліцію» (далі – Закон № 565-XII) та «Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України (далі – КМУ) 21.10.2015 №850 (далі – Порядок №850, Постанова №850 відповідно), виходячи з наявності в нього права на отримання одноразової грошової допомоги в розмірі 200-кратного  прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб станом на дату встановлення інвалідності з 21.05.2020.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 4 червня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржив позивач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить скасувати рішення суду, та прийняти нове рішення, про задоволення позову в повному обсязі.
В апеляційній скарзі із посиланням на норми матеріального права вказує, що чинне законодавство України не передбачає обмежень щодо виплати одноразової грошової допомоги при встановленні вищої групи інвалідності, а лише обмежує розмір виплати. Наголошує на тому, що в його випадку відсутні виключні підстави для відмови у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги, які чітко окреслені нормами законодавства. За доводами позивача, для призначення йому допомоги за наслідком встановлення ІІ групи інвалідності настали передбачені законом підставі й ним було надано всі необхідні документи, у зв`язку з чим, відповідач зобов`язаний був призначити та виплатити одноразову грошову допомогу, розмір якої чітко регламентований нормою закону. Таким чином вважає, що оспорюване ним рішення відповідача є незаконним і порушує його права та інтереси.
Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу заперечує вимоги такої, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. 
У відповідності до частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства (далі – КАС), суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, так як апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, що ухвалене в порядку письмового провадження (без повідомлення сторін) за наявними у справі матеріалами.
Переглянувши справу за наявними у ній матеріалами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав. 
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивачеві вищу групу інвалідності було встановлено в 2020 році, тобто у строк більше двох років від дня встановлення нижчої групи інвалідності при первинному огляді (2015 рік), він втратив право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, що передбачено пунктом 4 Порядку №850.
Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з правильним застосуванням норм матеріального права та дотриманням норм процесуального права, з таких міркувань.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи те, що ОСОБА_2 проходив службу в ОВС, що не оспорюється сторонами по справі. 
Згідно наказу МВС від 30.12.2014 №2785о/с, позивач, був звільнений у відставку з ОВС за пунктом 65 б (через хворобу) «Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ» затвердженого постановою КМУ від 29.07.1991 №114 (далі – Положення) (а.с.14). 
При первинному огляді в медико-соціальній експертній комісії 28.04.2015 ОСОБА_1 було встановлено ІІІ групу інвалідності, що підтверджується випискою до акта огляду Медико соціальною-експертною комісією (далі – МСЕК) від 28.04.2015 10ААВ №869504, довідкою МСЕК від 28.04.2015 10ААВ №869504 (а.с.15-16)
Висновком МВС про призначення одноразової грошової допомоги відповідно до Закону №565-XII від 04.11.2015 (далі – Висновок) призначено ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при встановленні ІІІ групи інвалідності у розмірі 182700 грн (а.с.23).
При повторному огляді в МСЕК 21.05.2020 позивачу-апелянту було визначено ІІ групу інвалідності, що підтверджується випискою до акта огляду МСЕК від 21.05.2020 12ААБ №333871, довідкою МСЕК від 21.05.2020 року 12ААБ №333871 (а.с.19-21)..
У подальшому ОСОБА_1 звернувся до МВС зі заявою (рапортом) від 08.07.2020 про виплату йому одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІ групи інвалідності (а.с.22).
За висновком МВС про призначення одноразової грошової допомоги відповідно до Закону №565-XII від 11.08.2020 (далі – Висновок-1), відповідачем не було погоджено нарахування та виплату одноразової грошової допомоги ОСОБА_2 у зв`язку з визначенням ІІ групи інвалідності (а.с.24).
Листом від 20.08.2020 №С-14069/15 відповідач проінформував позивача про таку відмову та вказав як на її підставу на ту обставину, що повторний огляду МСЕК був проведений у строк більше ніж два роки після первинного огляду (а.с.26-27).
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно частини першої статті 97 Закону України «Про Національну поліцію» (далі – Закон № 580-VIII; в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) одноразова грошова допомога в разі загибелі (смерті), визначення втрати працездатності поліцейського (далі - одноразова грошова допомога) є соціальною виплатою, гарантованою допомогою з боку держави, яка призначається і виплачується особам, які за цим Законом мають право на її отримання.
Вказана стаття обумовлює, зокрема, право на отримання одноразової грошової допомоги в разі визначення поліцейському інвалідності внаслідок захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаних з проходженням ним служби в органах внутрішніх справ або поліції.
На час звернення позивача за отриманням одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності відповідно до статті 23 Закону №565-XII та Порядку № 850 (набрав чинності з 31.10.2015) пунктом 5 розділу ХІ «Прикінцевих та перехідних положень» Закону № 580-VIII визнано таким, що втратив чинність Закон №565-XII.
За змістом пункту 15 розділу ХІ «Прикінцевих та перехідних положень» Закону № 580-VIII право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом №565-XII зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом №580-VIII.
До набрання чинності Законом №580-VIII, тобто до 07.11.2015 право та порядок виплати одноразової грошової допомоги було врегульовано статтею 23 Закону №565-XII та Порядком №850, відповідно.
Відповідно до статті 23 Закону №565-XII у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов`язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі, зокрема, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров`я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.
На реалізацію вимог статті 23 Закону №565-XII КМУ ухвалив Постанову № 850, якою затвердив Порядок №850, який визначає механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги (далі - грошова допомога) у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції.
Відповідно до пункту 2 Порядку №850 днем виникнення права на отримання грошової допомоги у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.
Підпунктом 2 пункту 3 Порядку №850 також визначено, що грошова допомога призначається і виплачується у разі установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, у розмірі: 250-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності I групи; 200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності II групи; 150-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності III групи.
Перелік документів, які необхідно подати працівнику міліції, якому призначається грошова допомога у разі встановлення інвалідності чи часткової втрати працездатності без установлення інвалідності, визначений у пункті 7 вказаного Порядку.
Керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає МВС України в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пунктах 6 або 7 цих Порядку та умов, висновок щодо виплати грошової допомоги (пункт 8 Порядку № 850).
Згідно із пунктом 9 Порядку №850 МВС в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 цих Порядку та умов документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови.
За правилами пункту 10 Порядку №850 грошова допомога виплачується в порядку черговості відповідно до дати прийняття МВС рішення про її призначення, але не пізніше двох місяців із дня прийняття зазначеного рішення в межах та за рахунок коштів, передбачених державним бюджетом на утримання МВС України.
Відповідно до пункту 4 Порядку №850 якщо протягом двох років працівникові міліції після первинного встановлення інвалідності із втратою працездатності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає йому право на отримання грошової допомоги в більшому розмірі, виплата проводиться з урахуванням раніше виплаченої суми.
Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 22 жовтня 2020 року (справа № 711/1837/18) зазначила, що за своєю суттю одноразова грошова допомога є одноразовою виплатою, гарантованою державою у зв`язку із, зокрема, встановленням інвалідності працівникові міліції, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ.
При цьому право на отримання грошової допомоги та право отримання допомоги в більшому розмірі (виплату різниці у розмірах одноразової грошової допомоги) у зв`язку із виникненням обставин, з якими законодавець пов`язує збільшення її розміру, є різними правовими поняттями.
Отже, процедура перегляду розміру вже призначеної та виплаченої одноразової грошової допомоги у зв`язку зі зміною обставин, наданням нових документів, передбачає виплату лише різниці між виплаченою та нарахованою сумою у зв`язку із встановленням згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищої групи чи іншої причини інвалідності або більшого відсотку втрати працездатності під час повторного огляду. Визначення у такій процедурі строків є важливим для правового регулювання таких відносин, оскільки за загальним правилом суб`єктивні права та юридичні обов`язки їхніх учасників виникають, розвиваються та припиняються у певний час. Строки дисциплінують учасників правових зв`язків, забезпечують чіткість і визначеність у правах та обов`язках суб`єктів.
Положеннями статті 23 Закону №565-XII які втратили чинність із набранням чинності Законом №580-VIII не було передбачено права працівника органів внутрішніх справ на виплату одноразової грошової допомоги у більшому розмірі з урахуванням раніше виплаченої суми у зв`язку із підвищенням групи чи визначенням іншої причини інвалідності або збільшенням відсотку втрати працездатності під час повторного огляду МСЕК.
Такий механізм визначений лише Порядком № 850, пункт 4 якого визначає умови, коли здійснюється виплата допомоги та передбачає дворічний строк, протягом якого зміна групи інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності можуть бути підставою для виплати одноразової грошової допомоги в більшому розмірі з урахуванням раніше виплаченої суми.
Водночас вказані положення пункту 4 Порядку № 850 установлюють обмеження дворічним строком не лише для зміни групи інвалідності або ступеня втрати працездатності, а також і для зміни причини інвалідності.
Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав, у справі №711/1837/18 відступила від висновку, викладеного вперше у постанові від 13 лютого 2018 року у справі № 808/1866/16 та інших, у яких містися такий чи подібний висновок щодо застосування положень статті 23 Закону №565-XII та пункту 4 Порядку № 850 та дійшла такого висновку щодо застосування цих норм матеріального права у подібних правовідносинах:
(1) із втратою чинності з 07.11.2015 Законом №565-XII право на отримання одноразової грошові допомоги за працівниками міліції зберіглось відповідно до пункту 15 розділу ХІ «Прикінцевих та перехідних положень» Закону №580-VIII і здійснюється в порядку та на умовах, визначених Порядком № 850;
(2) Закон №565-XII, що діяв до набрання чинності Законом №580-VIII, так само як і Закон №580-VIII не містять положень щодо можливості отримання відповідною категорією осіб одноразової грошової допомоги у більшому розмірі з урахуванням раніше виплаченої суми;
(3) положення щодо отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі у зв`язку із встановленням працівникові міліції під час повторного огляду вищої групи інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності, чи зміни причини інвалідності (виплату різниці у розмірах одноразової грошової допомоги) визначається за законодавством, що діє на день повторного огляду та міститься виключно у пункті 4 Порядку № 850;
(4) передбачені пунктом 4 Порядку № 850 обмеження права на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі дворічним строком після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності, чи зміни причини інвалідності застосовуються починаючи з 31.10.2015 - з дня набрання чинності вказаним Порядком №850;
(5) зазначений дворічний строк обчислюється з дня первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності, чи зміни причини інвалідності незалежно від дати, коли їх встановлено вперше до 31 жовтня 2015 року чи після.
Вирішуючи цей спір, суд першої інстанції вірно встановив те, що вперше інвалідність позивачеві було встановлено МСЕК при первинному огляді у 2015 році, натомість у 2020 році за результатом повторного огляду було визначено вищу групу інвалідності, що власне й стало причиною звернення до відповідача та отримання негативного рішення.
В розрізі викладеного, необхідно зазначити, що повторний огляд, за наслідками якого позивачу було встановлено ІІ групу інвалідності, відбувся понад два роки після первинного встановлення інвалідності, а тому позивач не має права на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі.
Такі висновки суду апеляційної інстанції, узгоджуються із позицією Верховного Суду в аналогічній справі, що викладена у постанові від 15 липня 2021 року у справі №120/1222/19-а.
З огляду на вищезазначені обставини, апеляційний суд дійшов висновку, що відмова МВС у призначенні одноразової грошової допомоги позивачу у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності є правомірною. А отже, позовні вимоги є необґрунтованими.
Оцінюючи наведені скаржником доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи сторін були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.
Відповідно до статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Підсумовуючи, враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення суд першої інстанцій, правильно встановив обставини справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 4 червня 2021 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС.

Суддя-доповідач	 	В. Я. Качмар 	
судді	 	В. С. Затолочний 	
 	 	М. П. Кушнерик  	
Повне судове рішення складено 30 листопада 2021 року.