ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"07" грудня 2021 р.           Справа№ 910/3922/21
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Євсікова О.О.
суддів:            Корсака В.А. 
          Владимиренко С.В. 

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи
апеляційну скаргу
Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія»
на рішення Господарського суду міста Києва від 31.05.2021 (суддя Князьков В.В.)
та на додаткове рішення від 17.06.2021 (Курдельчук І.Д.)
у справі № 910/3922/21 
за позовом          Приватного підприємства «Транс Логістик»
до                    Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія»
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача:
                     ОСОБА_1 ,
про                    стягнення страхового відшкодування в розмірі 155  898,92 грн, 

в с т а н о в и в :

Короткий зміст і підстави позовних вимог.
У березні 2021 Приватне підприємство "Транс Логістик" (далі - ПП «Транс Логістик») звернулось до Господарського суду міста Київ з позовом до Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" (далі - ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія») про стягнення страхового відшкодування в розмірі 155 898,92 грн.
В обґрунтування заявлених вимог ПП «Транс Логістик» посилалось на порушення ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» зобо`язань за договором №078999/920/190001043 від 16.07.2019 добровільного страхування наземного транспорту в частині виплати страхового відшкодування за наслідками настання 29.06.2020 страхового випадку. 
ПП «Транс Логістик» вважає, що ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» безпідставно ухиляється від виплати страхового відшкодування у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу МАN д.н.з. НОМЕР_1 під час дорожньо-транспортної пригоди, винним у вчиненні якої було визнано пішохода ОСОБА_1 .

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 31.05.2021 позов задоволено повністю.
Оцінюючи доводи сторін та надані до матеріалів справи докази, господарський суд першої інстанції дійшов висновку щодо підтвердження   визначення страховиком страхової суми для транспортного засобу МАN д.р.н. НОМЕР_1 у розмірі 970  000,00 грн і погодження такого розміру страхової суми, що засвідчується додатком №6 від 28.08.2019 до договору страхування, підписаним представниками обох сторін та скріпленого їх печатками. 
Тобто, всупереч твердженням ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» про невиконання ПП «Транс Логістик» обов`язку надати автомобіль МАN д.р.н НОМЕР_1 для огляду та складення відповідного акта під час укладення договору страхування, страховик визначив страхову суму для вказаного транспортного засобу.
Таким чином, за встановлених судом обставин визначення сторонами у договорі страхової суми за транспортним засобом МАN д.р.н. НОМЕР_1 тлумачення ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» п. 16.1.11 частини ІІ договору щодо відсутності засвідченого підписом представника страховика та печаткою товариства акта огляду, що підтверджує факт проведення огляду транспортного засобу,   як підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування, суперечить принципам добросовісності та справедливості, оскільки фактично призводить до того, що договір в частині страхування транспортного засобу МАN д.р.н. НОМЕР_1 заздалегідь не передбачав його виконання з боку страховика у разі настання страхового випадку.
Відсутність доказів проведення ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» огляду автомобіля марки МАN д.р.н. НОМЕР_1 після його пошкодження у дорожньо-транспортній пригоді, що трапилась 29.06.2020, не може бути підставою для невиконання обов`язку виплатити страхове відшкодування позивачу як власнику вказаного транспортного засобу. 
За таких обставин, виходячи з вищевикладеного у сукупності, суд дійшов висновку, що у страховика за договором №078999/920/190001043 від 16.07.2019  виник обов`язок з виплати страхувальнику страхового відшкодування за наслідками настання   29.06.2020 страхового випадку.
Оцінюючи заявлений до стягнення розмір страхового відшкодування, суд врахував умови п. 12.5 частини ІІ договору №078999/920/190001043 від 16.07.2019 та вказав, що ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» обставини обґрунтованості визначеного ПП «Транс Логістик» розміру страхового відшкодування заперечено та спростовано не було.
Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 17.06.2021 заяву ПП «Транс Логістик» про ухвалення додаткового рішення задоволено повністю; стягнуто з ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» на користь ПП «Транс Логістик» 10  000,00 грн витрат на професійну допомогу.
Додаткове рішення господарського суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач не надав суду доказів з метою доведення завищення вартості понесених позивачем витрат на правову допомогу та не надано доказів на їх спростування. За таких обставин, суд дійшов висновку про покладення на відповідача витрат позивача на професійну правничу допомогу адвоката у повній сумі, а сааме 10  000,00 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.
Не погодившись з рішенням Господарського суду міста Києва від 31.05.2021 та додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 17.06.2021, ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить оскаржувані судові рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ПП «Транс Логістик» та відмовити у задоволенні заяви ПП «Транс Логістик» про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
В обґрунтування апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 31.05.2021 ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» вказує про свою незгоду з висновком господарського суду першої інстанції, що визначення в договорі страхування страхової суми свідчить про проведення страховиком огляду ТЗ і, відповідно, про відсутність підстав для відмови у виплаті страхового відшкодування. Такий висновок, на думку скаржника, суперечить ст. 19 Конституції України, ст. 16 Закону України «Про страхування», Правилам страхування, умовам договору страхування.
Скаржник вважає, що висновок суду про проведення відповідачем огляду автомобіля не підтверджений жодними доказами, суперечить поясненням позивача та наявним у справі доказам.
На думку скаржника, місцевий господарський суд невірно витлумачив та застосував положення договору страхування, помилково пославшись на те, що підставою для відмови у виплаті була відсутність акта огляду ТЗ після настання ДТП, а не при укладенні договору страхування. Висновки суду у цій частині суперечать поясненням сторін та самому рішенню суду.
Апелянт вважає, що оскаржуване рішення прийнято за недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, а висновки суду не відповідають обставинам справи.
Оскаржуючи додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 17.06.2021, ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» вказує, що у разі скасування судом апеляційної інстанції рішення місцевого господарського суду про задоволення позову та прийняття рішення про відмову у позові судові витрати мають бути розподілені відповідно до ч. 4 ст. 129 ГПК України.
Таким чином, на думку скаржника, у разі задоволення апеляційної скарги підстави для задоволення заяви ПП «Транс Логістик» про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу  відпадуть, а додаткове рішення від 17.06.2021 буде таким, що винесене з порушенням норм процесуального права, а саме ч. 4 ст. 129 ГПК України.
Також ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» подало додаткові пояснення щодо окремих питань, які стосуються апеляційного розгляду, у яких посилається на судову практику в аналогічних спорах, та просило врахувати ці пояснення при розгляді справи.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.07.2021  апеляційну скаргу передано колегії суддів у складі: головуючий суддя Євсіков О.О., судді Корсак В.А., Попікова О.В.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.07.2021 поновлено ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» пропущений строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 31.05.2021 у справі №910/3922/21. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» на рішення Господарського суду міста Києва від 31.05.2021 та на додаткове рішення від 17.06.2021  у справі №910/3922/21. Зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 31.05.2021 у справі №910/3922/21. Розгляд апеляційної скарги вирішено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання). 
Згідно з витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.09.2021 та протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.09.2021 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Євсіков О.О., судді Поляк О.І., Корсак В.А. (у зв`язку з відпусткою судді Попікової О.В.).
Згідно з витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.09.2021 та протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.09.2021 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Євсіков О.О., судді Владимиренко С.В., Корсак В.А. (у зв`язку з відставкою судді Поляк О.І.).
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.09.2021 прийнято апеляційну скаргу ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» на рішення Господарського суду міста Києва від 31.05.2021 та на додаткове рішення від 17.06.2021 у справі №910/3922/21 до провадження у визначеному складі суду. Розгляд апеляційної скарги вирішено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання).
Постанова у цій справі підписана після виходу судді Владимиренко С.В. з відпустки.

Позиції учасників справи.
ПП «Транс Логістик» надало відзив на апеляційну скаргу, у якому проти її доводів заперечує, вважає оскаржуване рішення законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
ПП «Транс Логістик» за текстом поданого відзиву наводить доводи, які, на його думку, спростовують твердження апеляційної скарги про допущені господарським судом під час розгляду справи порушення.
Зокрема, посилаючись на п. 8.3 Правил добровільного страхування, ПП «Транс Логістик» вказує, що огляд ТЗ передує укладенню договору страхування, а акт огляду не є тим документом, який має бути в розпорядженні позивача та надаватись до страхової компанії при настанні страхового випадку. ПП «Транс Логістик» також просить апеляційний господарський суд взяти до відома правову позицію судів по аналогічним спорам.

Щодо вимог апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 31.05.2021.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції, перевірені судом апеляційної інстанції та додатково встановлені апеляційним господарським судом.
16.07.2019 ПАТ "Українська пожежно-страхова компанія" (як страховик) та ПП "Транс Логістик" (як страхувальник) уклали договір добровільного страхування наземного транспорту №078999/920/190001043 (далі - договір), предметом якого, згідно з п. 3.1 цього договору, є майнові інтереси, що не суперечать закону, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням визначеним у частині І договору наземним транспортним засобом (далі - ТЗ), та стаціонарно встановленим на ньому додатковим обладнанням (далі - ДО). Страховик за договором здійснює виплату страхового відшкодування, розмір якого визначається згідно з умовами, зазначеними в частинах І та ІІ договору.
У п. 3 частини І договору сторони погодили, що вигодонабувач не призначений.
Додаток № 6 до договору свідчить, що до переліку застрахованих транспортних засобів віднесено в т.ч. автомобіль МАN д.р.н. НОМЕР_1 , 2012 р.в.; страхова сума - 970  000,00 грн; страховий тариф - 1,19%; період страхування - з 05.09.2019 по 04.09.2020.
Згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу власником автомобіля МАN д.н.з. НОМЕР_1 , 2012 р.в. є ПП "Транс Логістик".
У розділі 7 частини І договору та п. 4.1 частини ІІ договору (в редакції протоколу розбіжностей до нього) сторони погодили, що застрахованим може бути, зокрема, ризик пошкодження та/або знищення чи втрата визначеного транспортного засобу (ТЗ) внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
Цей договір укладено відповідно до чинного законодавства України на умовах "Правил добровільного страхування наземного транспорту (крім залізничного)", затверджених Головою правління Акціонерного товариства "УПСК" 31.03.2009 та зареєстрованих Державною комісією з регулювання ринків фінансових послуг України 07.05.2009 за реєстраційним №0690302 (п. 1.1 частини ІІ договору).
Згідно з п. 7.3 частини ІІ договору (в редакції протоколу розбіжностей до нього) лімітом відшкодування за КАСКО та/або ДО за кожним ТЗ є страхова сума за кожним ТЗ, зазначена у додатку до договору страхування. Страхова сума є агрегатним лімітом відшкодування страховика по всіх страхових випадках, що відбулись під час дії договору. Договір вважається виконаним і припиняє свою дію з моменту виплати сумарного страхового відшкодування в розмірі, еквівалентному розміру страхової суми за мінусом франшизи по всіх страхових випадках, що сталися за договором. Договір діє до кінця обумовленого в частині І терміну в межах різниці між страховою сумою і розміром виплачених страхових відшкодувань, тобто страхова сума зменшується на розмір виплачених відшкодувань. Страхова сума може бути відновлена до початкового розміру шляхом внесення відповідних змін до договору та сплати додаткового страхового платежу.
Розмір франшизи у випадку пошкодження транспортного засобу під час дорожньо-транспортної пригоди становить нуль (п. 7 частини І договору).
Положеннями п. 11.2.1 частини ІІ договору на страхувальника покладений обов`язок при укладення цього договору надати достовірну інформацію страховику про всі відомі йому обставини, що мають істотне значення для оцінки страхового ризику, і надалі інформувати його про будь-яку зміну умов експлуатації, зберігання тощо, що може вплинути на ступінь страхового ризику щодо ТЗ, не пізніше 3 робочих днів після виникнення таких факторів.
Страховик має право відмовити у виплаті страхового відшкодування у випадках, зазначених в розділі 16 цього договору та Правилах страхування (п. 11.3.7 частини ІІ договору).
Відповідно до п. 11.4.6 частини ІІ договору страховик зобов`язаний протягом 5 робочих днів з дня отримання письмового повідомлення про настання страхового випадку здійснити огляд пошкодженого ТЗ та/або вжити заходів для проведення незалежної експертизи.
Згідно з пп. 11.4.9 п. 11.4 договору страховик зобов`язаний прийняти рішення про виплату (скласти страховий акт) страхового відшкодування або прийняти рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування в термін не пізніше 5 (п`яти) робочих днів від дати отримання страховиком всіх необхідних документів, зазначених в розділі 13 частини ІІ договору, що підтверджують факт настання страхового випадку та розмір збитків.
За умовами п. 12.5 частини ІІ договору (в редакції протоколу розбіжностей до нього) страхувальник повинен здійснювати відновлювальний ремонт пошкодженого ТЗ лише на СТО, що погоджена з страховиком. Сторони домовились, що за цим договором погодженими з страховиком вважаються СТО, на яких відповідно до вимог заводу-виробника ремонтуватимуться застраховані ТЗ після страхових випадків. Дана умова діє тільки для ТЗ, що знаходяться на обслуговування сервісного дилеру MAN, SCANIA.
Згідно із п. 13.1 частини ІІ договору з метою встановлення обставин страхового випадку, визначення розміру збитку та виплати страхового відшкодування страхувальник зобов`язаний надати страховику, в залежності від застрахованого ризику та типу страхового випадку, наступні документи: 
13.1.1. при настанні страхового випадку за будь - яким ризиком: 
13.1.1.1. письмову заяву про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування;
13.1.1.2. документи, що посвідчують особу страхувальника/вигодонабувача (для фізичної особи: паспорт, довідка про присвоєння ідентифікаційного номеру. Для юридичної особи: свідоцтво про державну реєстрацію; довідка про включення до ЄДРПОУ);
13.1.1.3. довідку відповідних компетентних органів, в залежності від типу страхового випадку;
13.1.1.4. копію Договору страхування;
13.1.1.5. документи, що підтверджують майновий інтерес страхувальника (вигодонабувача) - свідоцтво про реєстрацію, договір купівлі-продажу, договір оренди тошо.
13.1.1.6. якщо справа про подію, що має ознаки страхового випадку, передана до суду - копію рішення суду;
1.3.1.1.7. документи, що підтверджують вартість відновлювального ремонту, необхідного для відновлення пошкодженого застрахованого ТЗ та/або ДО, а саме; а) документи ремонтних підприємств (наряд - замовлення, калькуляції, рахунки), де буде здійснено відновлювальний ремонт ТЗ, із зазначенням переліку відновлювальних робіт, їх вартість, вартість деталей, що замінюються, і т. ін,: б) висновок незалежної експертизи, якщо вона замовлялась Страхувальником;
13.1.1.8. у разі, якщо ТЗ є забезпеченням банківського кредиту, - письмовий дозвіл вигодонабувача на отримання страхувальником суми страхового відшкодування, якщо вигодонабувач у письмовій формі не визначив іншого порядку сплати страхового відшкодування.
Згідно з п. 13.1.4 договору (в редакції протоколу розбіжностей до нього) при настанні страхового випадку по ризику ДТП додатково до документів, вказаних в п. 1.3.1.1 частини ІІ цього Договору, надаються наступні документи: Для всіх випадків пошкодження застрахованого ТЗ:
13.1.4.1. копія посвідчення водія, що керував T3 під час настання страхового випадку;
13.1.4.2. розширена довідка про факт ДТП, із зазначенням дати, часу, місця та пошкоджень ТЗ, а також довідка про реєстрацію і обставини ДТП (схема ДТП), видана уповноваженим на те державним органом, із зазначенням обставин, наслідків пригоди (пошкоджень ТЗ, додаткового обладнання), П.І.Б. та адреси учасників ДТП, їх стану та технічного стану ТЗ, інформації про наявність полісів ОСЦПВВНТЗ;
13.1.4.3. при пошкодженні виключно скляних деталей ТЗ - вітрового, заднього та бокового скла автомобіля, скла фар і світлорозсіювачів ліхтарів, скла зовнішніх дзеркал, повторювачів поворотів застрахованого ТЗ, за умови відсутності пошкодження деталей, вузлів та агрегатів цього ТЗ, у разі відсутності довідки органів МВС використовується Акт огляду ТЗ, який складають уповноважені представники страховика і страхувальника за встановленою страховиком формою. Протягом строку дії Договору при пошкодженні виключно скляних деталей страховик здійснює не більше 2 (двох) виплат страхового відшкодування без довідок компетентних органів, за кожним застрахованим ТЗ;
Пунктом 16.1.11 частини ІІ договору (в редакції протоколу розбіжностей до нього) передбачено, що підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування є відсутність акта огляду, завіреного підписом та печаткою представника страховика, що засвідчує факт проведення огляду та фотографування ТЗ.
29.06.2020 о 15:25 пішохід ОСОБА_1 в районі е/о №239 на пр. С. Нігояна в м. Дніпрі раптово вибіг на проїзну частину, через що на нього відбувся наїзд автомобіля марки MAN, д.р.н. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 ,   який після цього здійснив наїзд на автомобіль марки «Volvo», д.р.н. НОМЕР_2 , з напівпричепом марки «Spitzer», д.р.н. НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_3 . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали технічні пошкодження, чим завдана матеріальна шкода.
Постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 15.01.2020 ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
01.07.2020 представник страхувальника подав страховику заяву-повідомлення (АВТОКАСКО) про настання 29.06.2020 події, що має ознаки страхового випадку. 
Згідно з рахунком-фактури №DNZ_TEF-2002503 від 03.07.2020, який було складено офіційним сервіс-партнером МАN в Україні ТОВ «Технофорум», вартість відновлювального ремонту автомобіля MAN д.р.н. НОМЕР_1 становить 155  898,92 грн. 
Листом №1956 від 22.12.2020 ПАТ "Українська пожежно-страхова компанія" повідомило ПП "Транс Логістик" про відмову у виплаті страхового відшкодування з посиланням на п. 11.3.7 та п. 16.1.11 укладеного сторонами договору,   а саме з огляду на відсутність засвідченого підписом представника страховика та печаткою товариства акта огляду, що підтверджує факт проведення огляду транспортного засобу.
Звертаючись з позовом у цій справі, ПП «Транс Логістик» вказує на безпідставність відмови ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» у виплаті страхового відшкодування за договором №078999/920/190001043 від 16.07.2019, оскільки п. 16.1.11 укладеного сторонами договору страхування жодним чином не стосується огляду автомобілів до моменту укладання договору, а стосується огляду автомобілів вже після їх пошкодження в результаті дорожньо-транспортної пригоди. 
ПП «Транс логістик» вважає, що ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія», підписавши договір добровільного страхування наземного транспорту №078999/920/190001043 від 16.07.2019 і додаток №6 від 28.08.2019 до нього, здійснило усі необхідні заходи, спрямовані на встановлення страхової суми автомобіля, оскільки зазначив у вказаних документа, що страхова сума транспортного засобу МАN д.н.з. НОМЕР_1 становить 970 000,00 грн. 
Наведене, на думку ПП «Транс Логістик», підтверджує факт огляду ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» вказаного автомобіля та погодження на вказану страхову суму з урахуванням того, що автомобіль 2012 року випуску.
ПП «Транс Логістик» зазначає, що за період з 16.07.2019 по 08.02.2021 ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» здійснило погашення по 227 страхових випадках на загальну суму 8 409 647, 68 грн за договором добровільного страхування наземного транспорту №078999/920/190001043 від 16.07.2019, і при цьому ПП "Транс Логістик" жодного разу не отримувало вимоги про необхідність надати акт огляду транспортного засобу, що був би складений до укладення договору. 
Посилаючись на умови п. 11.4.6 договору страхування, ПП «Транс Логістик» вказує про встановлений обов`язок саме ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» здійснити огляд пошкодженого ТЗ та/або вжити заходів для проведення незалежної експертизи після письмового повідомлення про настання страхового випадку. 
ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія», заперечуючи проти заявлених позовних вимог, вказує, що ним було відмовлено у виплаті страхового відшкодування на підставі п. п. 11.3.7, 16.1.11 укладеного сторонами договору, а саме з огляду на відсутність засвідченого підписом представника страховика та печаткою товариства акта огляду, що підтверджує факт проведення огляду транспортного засобу, про що повідомив ПП «Транс Логістик» листом. 
ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» зазначає, що надання йому як страховику транспортного засобу для огляду при укладенні договору страхування має істотне значення для здійснення індивідуальної оцінки страхового ризику, оскільки саме під час такого огляду страховик у акті огляду фіксує показники одометра транспортного засобу (чи експлуатувався раніше ТЗ), наявність/відсутність пошкоджень транспортного засобу на момент страхування тощо. Однак транспортний засіб МАN д.р.н. НОМЕР_1 , що належить ТТ «Транс Логістик», не надавався ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» на огляд та фотографування для встановлення стану транспортного засобу на момент укладення договору страхування.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.
Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.
Статтею 11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Частиною 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Статтею 979 ЦК України визначено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
За визначенням ст. 1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.
Добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства (ст. 6 Закону України «Про страхування»).
Відповідно до ст. 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.
Страхова виплата - це грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку (ст. 9 Закону України «Про страхування»).
Згідно з ч. ч. 1-3 ст. 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. Аварійні комісари - особи, які займаються визначенням причин настання страхового випадку та розміру збитків, кваліфікаційні вимоги до яких встановлюються актами чинного законодавства України. Страховик та страхувальник мають право залучити за свій рахунок аварійного комісара до розслідування обставин страхового випадку.
Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Пунктом 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України передбачено, що, зокрема, страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.
Відповідно до ст. 20 Закону України «Про страхування» страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів, як тільки стане відомо про настання страхового випадку, вжити заходів щодо оформлення всіх необхідних документів для своєчасного здійснення страхової виплати або страхового відшкодування страхувальнику; при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом.
Згідно з ч. 1 ст. 26 Закону України «Про страхування» підставою для відмови страховика у здійсненні страхових виплат або страхового відшкодування є:
1) навмисні дії страхувальника або особи, на користь якої укладено договір страхування, спрямовані на настання страхового випадку. Зазначена норма не поширюється на дії, пов`язані з виконанням ними громадянського чи службового обов`язку, в стані необхідної оборони (без перевищення її меж) або захисту майна, життя, здоров`я, честі, гідності та ділової репутації. Кваліфікація дій страхувальника або особи, на користь якої укладено договір страхування, встановлюється відповідно до чинного законодавства України;
2) вчинення страхувальником - фізичною особою або іншою особою, на користь якої укладено договір страхування, умисного кримінального правопорушення, що призвів до страхового випадку;
3) подання страхувальником свідомо неправдивих відомостей про предмет договору страхування або про факт настання страхового випадку;
4) отримання страхувальником повного відшкодування збитків за майновим страхуванням від особи, винної у їх заподіянні;
5) несвоєчасне повідомлення страхувальником про настання страхового випадку без поважних на це причин або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків;
6) інші випадки, передбачені законом.
Так, одними із умов, які повинен містити договір страхування, є причини відмови у страховій виплаті (ст. 16 Закону України «Про страхування»).
Частина 2 ст. 26 Закону України «Про страхування» передбачає, що умовами договору страхування можуть бути передбачені інші підстави для відмови у здійсненні страхових виплат, якщо це не суперечить закону.
Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 26 Закону України «Про страхування» рішення про відмову у страховій виплаті приймається страховиком у строк не більший передбаченого правилами страхування та повідомляється страхувальнику в письмовій формі з обґрунтуванням причин відмови. Відмову страховика у страховій виплаті може бути оскаржено страхувальником у судовому порядку.
За приписами ч. 3 ст. 16 Закону України «Про страхування» договори страхування укладаються відповідно до правил страхування.
Правила страхування розробляються страховиком для кожного виду страхування окремо і підлягають реєстрації в Уповноваженому органі при видачі ліцензії на право здійснення відповідного виду страхування (ч. 1 ст. 17 Закону України «Про страхування»).
Матеріали справи свідчать, що ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» були розроблені та зареєстровані в установленому законом порядку Правила страхування, які розміщені на офіційному сайті відповідача (https://upsk.com.ua/dbs.8.files/upload/file/214_final.pdf).

Як встановлено вище, п. 1.1 Договору визначено, що цей Договір укладений відповідно до чинного законодавства України, на умовах Правил страхування.
Відповідно до п. 8.3 Правил страхування при страхуванні ТЗ, перед укладанням, оновленням чи зміною умов Договору страхування страхувальник зобов`язаний надати страховику ТЗ та додаткове обладнання для огляду.
Згідно з п. 9.2.18 Правил страхування страхувальник зобов`язаний надати транспортний засіб для огляду, проведення розслідування або експертного дослідження страховику під час укладання договору страхування, після настання страхового випадку, під час або після закінчення відновлювального ремонту, та в інших випадках на вимогу страховика протягом дії договору страхування.
Разом з цим, за умовами, визначеними у розділі 16 Договору страховику (відповідачу) надано право відмовити у виплаті страхового відшкодування у випадках, зазначених у вказаному розділі Договору та Правилах страхування (підпункт 11.3.7 Договору).
Однією з таких підстав, згідно з підпунктом 16.1.11 пункту 16.1 Договору, є відсутність акта огляду, завіреного підписом та печаткою представника страховика, що засвідчує факт проведення огляду та фотографування транспортного засобу (підпункт в редакції протоколу розбіжностей).
Обґрунтовуючи необхідність складення акта огляду транспортного засобу на момент укладення Договору, відповідач свої доводи фактично зводить до того, що обов`язок надання транспортного засобу для огляду прямо передбачений Правилами страхування та мав бути реалізований при страхуванні транспортного засобу, перед укладенням договору. Відсутність акта огляду в силу пункту 16.1.11 Договору є наслідком відмови у виплаті страхового відшкодування.

Колегія суддів зауважує, що визначення відповідачем як страховиком за договором страхової суми для транспортного засобу МАN д.р.н. НОМЕР_1 у розмірі 970  000,00 грн та погодження такої суми страхувальником, що підтверджується додатком №6 від 28.08.2019 договору №078999/920/190001043 від 16.07.2019, свідчить про прийняття вказаного автомобіля на страхування.

Таким чином, відповідач здійснив відповідні конклюдентні дії щодо прийняття до виконання зобов`язань зі страхування рухомого майна в непошкодженому стані, а тому посилання ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» на неможливість визначення розміру завданого збитку у зв`язку з відсутністю акта огляду визнаються судом апеляційної інстанції неприйнятними.
Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про відсутність підстав для відмови у позові у зв`язку з відсутністю акта огляду, завіреного підписом та печаткою страховика, що засвідчує факт проведення огляду та фотографування транспортного засобу з огляду на таке.
Незважаючи на твердження відповідача про невиконання позивачем обов`язку надати автомобіль    МАN д.р.н. НОМЕР_1 для огляду та складення відповідного акта під час укладення договору страхування, відповідач все одно визначив страхову суму для вказаного автомобіля.
Наведене вище свідчить про необхідність застосування при розгляді даної справи доктрини venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), яка базується ще на римській максимі - "non concedit venire contra factum proprium" (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці).
Вказана доктрина застосовувалась Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 05.06.2018 у справі №338/180/17, а також у постановах Верховного Суду від 10.04.2019 у справі №390/34/17, від 15.10.2020 у справі №904/5525/18 та від 28.04.2021 у справі №910/9351/20.
Доктрина venire contra factum proprium базується на принципі добросовісності.
Справедливість, добросовісність та розумність є однією з основоположних засад цивільного законодавства (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України).
Принцип справедливості, добросовісності і розумності є проявом категорій справедливості, добросовісності і розумності як суті права загалом. Принцип добросовісності є одним із засобів утримання сторін від зловживання своїми правами. Основне призначення цього принципу вбачається в наданні суддям більше можливостей з`ясовувати в повному обсязі фактичні обставини справи і, насамкінець, встановити об`єктивну істину. Загалом зміст цього принципу (справедливості, добросовісності і розумності) полягає в тому, що тексти законів, правочинів та їх застосування суб`єктами цивільних правовідносин мають бути належними і справедливими та відповідати загальновизнаним нормам обороту та нормам закону.
Згідно зі ст. 13 ЦК України, визначивши межі здійснення цивільних прав, закон встановлює, що особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд; при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині; не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.
На переконання колегії суддів, дії відповідача, який, не здійснивши огляд транспортного засобу та не склавши відповідний акт (як це передбачено п. 8.3 Правил страхування), уклав договір, вносив до нього зміни, отримував від позивача страхові платежі за вказаним договором, а в подальшому стверджує про невиконання позивачем свого обов`язку з надання спірного автомобіля на огляд страховику та вказує, що дана обставина є підставою для невиплати страхового відшкодування, суперечать його попередній поведінці і є недобросовісними.
Тому відсутність доказів проведення відповідачем огляду автомобіля МАN д.н.з. НОМЕР_1 до його пошкодження у ДТП, що трапилась 29.06.2020, не може бути підставою для невиконання обов`язку виплатити страхове відшкодування ПП "Транс Логістик" як власнику вказаного застрахованого транспортного засобу.
При цьому колегія суддів враховує і таке.
Відповідачи у своїх Правилах визначив, що огляд транспортного засобу передує укладенню договору страхування, поновленню чи зміні договору.
Згідно з п. 16.1.11 договору, акт огляду повинен містити підпис та печатку представника страховика, що засвідчує факт проведення огляду та фотографування ТЗ.
Посилання у пункті договору на необхідність засвідчення акта огляду транспортного засобу підписом та печаткою представника страховика розуміється судом як покладення саме на страховика обов`язку із складення відповідного акта (у зв`язку з чим п. 9.2.18 Правил передбачає право вимоги страховика до страхувальника надати транспортний засіб на огляд).
У свою чергу, відповідач не надав суду як доказів ініціювання до або після укладення спірного договору процедури огляду спірного транспортного засобу (зокрема, направлення листа-вимоги позивачу про надання автомобіля MAN, д.н.з. НОМЕР_1 , на огляд), так і доказів відмови або ігнорування такої вимоги позивачем.
Отже, відповідно до Правил та умов договору саме страховик в особі уповноваженого представника перед укладенням Договору повинен був оглянути та сфотографувати спірний транспортний засіб та скласти акт огляду транспортного засобу.
Наведеним спростовуються покладені в обґрунтування апеляційної скарги доводи ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія».
Статтями 525, 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно з ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з  висновком місцевого господарського суду про обґрунтованість позовних вимог.
Положеннями ст. 9 Закону України «Про страхування» визначено, що франшиза - це частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.
Судом встановлено, що за умовами частини І договору франшиза за страховим випадком ДТП становить 0,00 грн.
Таким чином, сума страхового відшкодування, що підлягає сплаті на користь позивача, становить 155  898,92 грн.
Відповідно до ст. 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави; суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 13, ч. 1 ст. 14 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 ГПК України).
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 ГПК України).
Статтею 79 ГПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Враховуючи встановлені у справі обставини та норми чинного законодавства, які підлягають застосуванню у спірних правовідносинах, колегія суддів погоджується з висновком господарського суду про задоволення позовних вимог ПП "Транс Логістик" до ПАТ "Українська пожежно-страхова компанія" про стягнення страхового відшкодування в розмірі 155 898,92 грн.

Щодо вимог апеляційної скарги на додаткове рішенням Господарського суду міста Києва від 17.06.2021.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції, перевірені та додатково встановлені апеляційним господарським судом.
ПП «Транс Логістик» звернулось до Господарського суду міста Київ з позовом до ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» про стягнення страхового відшкодування в розмірі 155 898,92 грн.
У поданій позовній заяві ПП «Транс Логістик» вказало, що попередньо очікує понести під час розгляду справи у суді першої інстанції судові витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу на загальну суму близько 15  000,00 грн.
До поданої позовної заяви ПП «Транс Логістик» надало (в копіях):
-          договір №08/02-19/5 про надання правової (правничої допомоги) від 08.02.2019;
-          свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю Серія ДП №3986 на ім`я Денисенко В.М.,
а також оригінал довіреності №13/01/20 від 13.01.2020 на ім`я адвоката Денисенко В.М.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 31.05.2021 у справі №910/3922/21 позов задоволено повністю. Стягнуто з ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» на користь ПП «Транс Логістик» суму страхового відшкодування в розмірі 155  898,92 грн та судовий збір в розмірі 2338,48 грн.
02.06.2021 ПП «Транс Логістик» звернулось до Господарського суду міста Києва із заявою, у якій просило стягнути з ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» 10000,00 грн вартості послуг, пов`язаних з наданням правової (правничої) допомоги.
Вказана заява надійшла до Господарського суду міста Києва 04.06.2021.
Обґрунтовуючи розмір понесених судових витрат на професійну правничу допомогу, ПП «Транс Логістик» до поданої заяви додало (в копіях):
-  договір №08/02-19/5 про надання правової (правничої) допомоги від 08.02.2019;
- додаткову угоду б/н від 26.02.2021 до договору №08/02-19/5 про надання правової (правничої) допомоги від 08.02.2019;
-  детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних в рамках надання професійної правової (правничої) допомоги від 31.05.2021 по справі № 910/3922/21;
-  акт здачі-приймання наданих послуг від 31.05.2021 на підставі договору №08/02-19/5 про надання правової (правничої) допомоги від 08.02.2019 та додаткової угоди б/н від 26.02.2021, згідно з яким ПП «Транс Логістик» прийняло правові послуги на підставі вказаних договору та додаткової угоди на суму 10  000,00 грн;
- рахунок-фактуру №31/05/21 від 31.05.2021 на суму 10  000,00 грн;
-  платіжне доручення №20001 від 02.06.2021 на суму 10  000,00 грн;
-  свідоцтво про право зайняття адвокатською діяльністю Серія ДП №3986;
- довіреність №13/01/2020 від 13.01.2020;
а також оригінали доказів направлення цієї заяви ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» (опис вкладення, накладна та фіскальний чек від 02.06.2021).
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.06.2021 прийнято до розгляду заяву ПП «Транс Логістик» про розподіл судових витрат; розгляд заяви вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» заперечень на подану ПП «Транс Логістик» заяву Господарському суду міста Києва не надало; матеріали справи свідчать, що ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» не надало суду доказів з метою доведення завищення вартості понесених позивачем витрат на правову допомогу.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.
Згідно з положеннями ст. 59 Конституції України  кожен має право на професійну правничу допомогу.
За п. 4 ч. 1 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
За визначенням п. 9 ч. 1 ст. 1 названого Закону представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Відповідно до ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»  видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини.
Разом з тим чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
Відповідно до ч. 3 ст. 123 ГПК України  до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
За ч. 1 ст. 124 ГПК України  разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.
Частинами 2 та 3 ст. 126 ГПК України  передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
За ч. 1 ст. 74 ГПК України  кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), у тому числі висловленою в рішенні від 28.11.2002 «Лавентс проти Латвії» (Lavents v. Latvia) за заявою №58442/00 щодо судових витрат, за ст. 41 Конвенції суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму (див., серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах «Ніколова проти Болгарії» та «Єчюс проти Литви», п. п. 79 і 112 відповідно).
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод  1950 року. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268).
Частина 4 ст. 126 ГПК України  передбачає, що    розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
За частиною 5 ст. 129 ГПК України  під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які  мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Тобто в цілому нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.
У разі недотримання вимог ч. 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 126 ГПК України).
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
У додатковій постанові від 19.07.2021 у справі №910/16803/19 Верховний Суд зазначив, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень ч. 4 ст. 126 ГПК України  можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях ст. 627 ЦК України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у ст. 43 ГПК України.
ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» заперечень на подану ПП «Транс Логістик» заяву або клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу Господарському суду міста Києва не надало. Крім того, матеріали справи свідчать, що ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» не надало суду доказів з метою доведення завищення вартості понесених ПП «Транс Логістик» витрат на правову допомогу.
З огляду на наведене, враховуючи норми чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком господарського суду першої інстанції щодо покладення судових витрат на відповідача.
Розмір гонорару адвоката, встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі, не залежить від обсягу послуг та часу, витраченого представником позивача, а отже є визначеним (аналогічна за змістом правова позиція викладена   у постановах Верховного Суду від 28.12.2020 у справі №640/18402/19 та від 20.01.2021 у справі №357/11023/18). 
У постанові від 06.03.2019 у справі №922/1163/18 Верховний Суд звернув увагу, що суди, визначаючи розмір суми, яка підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, мають виходити із встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з положеннями ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». За відсутності у тексті договору умов (пунктів) щодо порядку обчислення зазначених витрат, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди залежно від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково. 
При цьому судом також враховано, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою (постанова ОП КГС ВС від 03.10.2019 у справі № 922/445/19).
Враховуючи встановлені ст. 269 ГПК України межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції, наведені в обґрунтування вимог про скасування додаткового рішення Господарського суду міста Києва від 17.06.2021 доводи апеляційної скарги, норми чинного законодавства, які підлягають застосуванню у спірних правовідносинах, колегія суддів вважає, що підстави для скасування цього судового рішення відсутні.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод  зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
У справі «Трофимчук проти України» Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча п. 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод  зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.
Згідно з п. 1) ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 276 ГПК України).
Враховуючи встановлені у справі обставини та норми чинного законодавства, які підлягають до застосування у спірних правовідносинах, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення місцевого господарського суду у цій справі є законними та обґрунтованими і підстав для їх скасування не вбачається; підстави для задоволенні апеляційної скарги - відсутні.

Судові витрати.
У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення апеляційної скарги витрати за подання апеляційної скарги у відповідності до ст. 129 ГПК України  покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВИВ:
          
Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» на рішення Господарського суду міста Києва від 31.05.2021 та на додаткове рішення від 17.06.2021 у справі № 910/3922/21 залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду міста Києва від 31.05.2021 у справі №910/3922/21 залишити без змін.
Поновити дію Господарського суду міста Києва від 31.05.2021 у справі №910/3922/21.
Додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 17.06.2021 у справі №910/3922/21 залишити без змін.
Справу № 910/3922/20 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.
Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та в строк, передбачені ст.ст. 287 - 289 ГПК України.

Головуючий суддя                                                            О.О. Євсіков 

Судді                                                                                В.А. Корсак

                                                                                С.В. Владимиренко