Справа № 308/2360/20

Закарпатський апеляційний суд

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04.10.2021                 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в особі судді Феєра І.С., за участю особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника – адвоката Бондарєвої О.С., розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді справу про адміністративне правопорушення № 33/4806/621/20, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07. 05. 2020. 
Цією постановою:
ОСОБА_2 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , непрацюючий, мешканець АДРЕСА_1 , визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 ( десять тисяч двісті) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 01 (один) рік.
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 420 грн.40 коп.
Із протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №299531 від 27. 02. 2020 та постанови судді від 07. 05. 2020 вбачається, що 27. 02. 2020 о 20 год. 33 хв. в м. Ужгороді, по вул. Швабській, 7, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки ВАЗ 2102 номерний знак НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння, зі згоди водія, проводився у встановленому законом порядку із застосуванням приладу «Драгер Алкотест 6810» в присутності двох свідків. Результат огляду позитивний – 0,36 % (проміле). Таким чином, водієм ОСОБА_1 порушено вимоги п. 2.9 «а»  Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07. 05. 2020 щодо нього скасувати, а провадження в справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП. В обґрунтування апеляційних вимог ОСОБА_1 вказує про незаконність постанови суду першої інстанції та проведений розгляд справи щодо нього без належного з`ясування фактичних обставин справи, у зв`язку з чим висновки суду вважає такими, що не відповідають фактичним обставинам справи. На його думку, судовий розгляд у справі про притягнення його до адміністративної відповідальності не відповідав вимогам закону і такий проведено поверхово, більш того суд першої інстанції розглянув справу за його відсутності, без належного повідомлення про час і місце розгляду справи, чим позбавив 

-2-

його можливості реалізувати свої права, передбачені ст. 268 КУпАП. Також вказує і на те, що судом не досліджувались повноваження особи, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, а відсутність у протоколі про адміністративне правопорушення власноручного пояснення водія чи запису про відмову давати пояснення, за відсутності відеозапису подій, пов`язаних зі справою, дають підстави вважати, що поліцейським на місці не було роз`яснено про проходження медичного огляду на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я. Також зазначає, що в матеріалах справи відсутні відомості про його згоду з результатами проведеного огляду на місці зупинки транспортного засобу за допомогою спеціального технічного засобу, більш того в акті огляду на стан алкогольного сп`яніння він не засвідчував свою згоду чи незгоду з результатами проведеного огляду на місці зупинки. Пояснення свідків також не містять даних про те, що він погодився з результатами проведеного на місці зупинки його огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу «Драгер». Одночасно ОСОБА_3 порушує питання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження постанови судді, посилаючись на те, що такий строк пропущено з поважних причин, оскількивін присутнім під час розгляду справи не був, а копію оскаржуваної постанови отримав лише 22. 06. 2020. 
В доповненні до апеляційної скарги захисник – адвокат Бондарєва О.С. в інтересах ОСОБА_3 додатково зазначає про поважність причин пропуску ОСОБА_3 строку на апеляційне оскарження через розгляд справи у його відсутності та отримання ним оскаржуваної постанови 22.06.2020. Окрім цього, захисником наголошується про те, що ОСОБА_3 під час його зупинки працівниками поліції повідомляв їх про вживання лікарських препаратів у зв`язку із захворюванням. Також вказує, що ОСОБА_3 не було запропоновано пройти в установленому порядку медичний огляд на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я. Враховуючи наведене, а також через відсутність в матеріалах справи належних і допустимих доказів на підтвердження вини ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, захисником порушено питання про скасування постанови судді від 07.05.2020 та закриття провадження у справі на підставі п.1 ст.247 КУпАП, за відсутністю в діях ОСОБА_3 складу правопорушення. 
Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисника – адвоката Бондарєвої О.С., які підтримали апеляційну скаргу та доповнення до неї, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані по справі докази, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд уважає, що клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду підлягає задоволенню, а апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Із оскаржуваної постанови вбачається, що ОСОБА_1 не приймав участі у розгляді справи, при цьому копія постанови від 07. 05. 2020, ОСОБА_1 судом першої інстанції направлена з порушенням строку, передбаченого ст. 285 КУпАП. 
Зазначені обставини, на переконання апеляційного суду, перешкодили ОСОБА_1 своєчасно подати апеляційну скаргу на постанову, а тому, з метою недопущення порушення права ОСОБА_1 на доступ до правосуддя та захист, причини пропуску строку на апеляційне оскарження судового рішення, визнаються поважними, у зв`язку із чим, клопотання про поновлення строку визнається обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, а строк поновленню.
За змістом ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності.
Відповідно до вимог ст. ст. 245, 280 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, а орган чи 
-3-

посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення, з урахуванням положень, викладених у ст. ст.  251, 252 КУпАП, зобов`язані з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи і, керуючись законом і правосвідомістю, оцінити докази за своїм внутрішнім переконанням в їх сукупності.
Ці вимоги закону, всупереч доводів апеляційної скарги, судом першої інстанції при розгляді справи щодо ОСОБА_1 належним чином дотримані.
Відповідно до підпункту а) пункту 2.9 Правил дорожнього руху України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.
Згідно до ч. 1 ст. 130 КУпАП відповідальність настає за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідно до пункту 6 розділу І Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», що затверджена спільним наказом МВС та МОЗ № 1452/735 від 09. 11. 2015, огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі - спеціальні технічні засоби); лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).
Як вбачається з матеріалів справи, висновки суду щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП відповідають фактичним обставинам справи, підтверджуються наявними і дослідженими судом доказами. 
Незважаючи на заперечення ОСОБА_1 своєї вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, його вина стверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №299531 від 27. 02. 2020, зміст якого відповідає вимогам ст. 256 КУпАП. 
Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №299531 від 27. 02. 2020, водій ОСОБА_1 27. 02. 2020 о 20 год. 33 хв. в м. Ужгороді по вул. Швабській, 7, керував транспортним засобом марки ВАЗ 2102 номерний знак НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння, зі згоди водія, проводився у встановленому законом порядку із застосуванням приладу «Драгер Алкотест 6810» в присутності двох свідків. Результат огляду позитивний – 0,36 % (проміле). Таким чином, водієм ОСОБА_1 порушено вимоги п. 2.9 «а»  Правил дорожнього руху України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Крім того, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, стверджується письмовими поясненнями свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 від 27. 02. 2020; належним чином завіреною копією постанови про накладення адміністративного стягнення серії ЕАК №2169668  від 27. 02. 2020, згідно якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 121 КУпАП України у зв`язку з керуванням транспортним засобом з не пристебнутим 

-4-

ременем безпеки; розпискою ОСОБА_1 про відсторонення від керування транспортним засобом від 27. 02. 2020; роздруківкою з технічного приладу «Drager Alcotest 6810» та актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, відповідно яких ОСОБА_1 перебував в стані алкогольного сп`яніння, показник проміле в крові останнього 0,36 %; даними, що вбачаються з відеофайлів, які містяться на наданому відділом поліції компакт-диску «DVD».
Вказані докази отримані з дотриманням встановленого законом порядку. Відповідно відсутні будь-які сумніви у їх достовірності та істинності.
При розгляді справи цим доказам суд дав належну оцінку, а тому твердження ОСОБА_1 в апеляційній скарзі про те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, а судовий розгляд проведено поверхово, є необгрунтованими. Наведені докази є допустимими, належними і достатніми для підтвердження висновків суду про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного  правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
Матеріали справи не містять доказів про порушення інспектором взводу 1 роти №2 батальйону УПП в Закарпатській області Шелеснак М.А. при складанні протоколу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 вимог закону, оскільки поліцейським дотримано вимоги ч. 2 ст. 251, ст. ст. 256, 265-2, 266, 268 КУпАП, Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі. Протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №299531 від 27. 02. 2020 складено у відповідності до вимог, встановлених ст. 256 КУпАП, уповноваженим на такі дії працівником поліції, у спосіб, з підстав та з дотриманням порядку, встановлених законом.
Доводи ОСОБА_1 на відсутність в справі даних про його згоду з результатами огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціального технічного засобу та не роз`яснення поліцейським про можливість проведення медичного огляду в закладі охорони здоров`я та не забезпечення працівниками поліції проведення такого огляду, є неспроможними, не узгоджуються з даними відеозапису, із якого вбачається, що працівником поліції було запропоновано останньому пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, на що ОСОБА_1 погодився, між тим останній не висловлював бажання пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння в закладі охорони здоров`я.
Не вбачає апеляційний суд і підстав для визнання недопустимим доказом відеозаписи з нагрудних камер поліцейських, оскільки такі відповідають вимогам п. 5 Інструкції про застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, затвердженої  наказом МВС України №1026 від 18. 12. 2018, згідно якої, включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних із виникненням у поліцейського особистого приватного становища. 
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про допущені працівниками поліції порушення під час складання щодо нього протоколу про адміністративне правопорушення є безпідставним та спростовуються матеріалами справи, зокрема даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №299531 від 27. 02. 2020, який містить: дату і місце його складення; посаду, прізвище, ім`я та по батькові працівника поліції, який склав протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , місце, час вчинення і суть 

-5-

адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення, а також зазначено, що ОСОБА_1 роз`яснено його права та обов`язки, передбачені ст. 268 КУпАП і ОСОБА_1 власноручно зазначив у протоколі власні пояснення щодо суті правопорушення.
У зв`язку з наведеним, апеляційним судом встановлено відсутність порушень вимог «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом МВС України та МОЗ України №1452/735 від 09. 11. 2015, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11. 11. 2015 за № 1413/27858, «Інструкції з оформлення поліцейським матеріалів про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі», затвердженої наказом МВС України №1395 від 07. 11. 2015, зареєстрованої в МЮ України 10. 11. 2015 за № 1408/27853, та вимог ст. 266 КУпАП при складанні протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині також є безпідставними.
Апеляційний суд критично ставиться до тверджень сторони захисту про те, що поліцейські при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, в повній мірі не дотримались вимог закону, що регулює підстави, умови та порядок проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння, оскільки матеріалами справи підтверджено, що працівники поліції під час складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 , діяли згідно до вимог чинного законодавства та у відповідності процедури проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції та оформлення результатів такого огляду.
Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_3 не було запропоновано в проходженні огляду на стан алкогольного сп`яніння у найближчому закладі охорони здоров`я, спростовується матеріалами справи, а саме відеозаписом з нагрудних камер поліцейських, з якого вбачається, що ОСОБА_3 , погодившись з результатами тестування на приладі «Драгер, не наполягав на проведенні такого огляду. 
Твердження сторони захисту про те, що під час зупинки транспортного засобу ОСОБА_3 повідомляв працівників поліції про те, що приймав медичні препарати і ці препарати могли вплинути на результат проведеного відносно нього огляду, апеляційний суд відхиляє, оскільки жодного доказу, зокрема, довідки чи висновку кваліфікованого лікаря, що такі медичні препарати призначено ОСОБА_3 в матеріалах справи немає, а долучена стороною захисту інструкції для медичного застосування препарату «Карвеліс» цих обставин не спростовує. 
Біль того, як вбачається з відеозапису з нагрудних камер поліцейських, ОСОБА_3 після продування газоаналізатора «Драгер» та оголошення йому результату тесту - 0,36 % проміле, не заявляв про приймання будь-яких лікарських препаратів, натомість вказав, що випив тільки одне пиво. 
Доводи ОСОБА_1 про те, що розгляд справи був проведений за його відсутності та при наявності заяви про її відкладення, під час спалаху коронавірусу COVID-19 та в період введення карантинних заходів, апеляційний суд не приймає до уваги, оскільки зазначене не позбавляло  ОСОБА_1  можливості надати письмові заперечення та пояснення. Між тим, судом першої інстанції за заявою ОСОБА_1 розгляд справи відкладався з цих підстав. В судові засідання, призначені на 10. 04. 2020 та 07. 05. 2020 ОСОБА_1 не з`явився, клопотань про відкладення розгляду справи не надсилав. 

-6-

Як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Крім того, враховуючи принцип судочинства, яким визнано пріоритет публічного інтересу над приватним, враховуючи безпідставне умисне затягування правопорушником справи нівелює завдання КУпАП, яким є охорона конституційного ладу України, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції та законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (стаття 1 КУпАП).
Частиною 1 статті 268 КУпАП передбачено, що справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Відповідно до  ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків або при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий i відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним i безстороннім судом, встановленим законом.
В ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» вказано, що стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 08. 11. 2005 у справі «Смірнов проти України», в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.
Суд повинен контролювати процесуальну поведінку осіб, які беруть участь у справі, а значить обов`язок добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки, а також нести відповідальність за зловживання правом. В прямі обов`язки осіб, що беруть участь у справі, входить дотримання процесуальної дисципліни на протязі всього провадження у справі.
Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07. 07. 1989, виходить з того, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було зневільовано ключовий принцип - верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, як що таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи.
В цьому ж рішенні Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

-7-

Таким чином, суд першої інстанції приймаючи рішення про розгляд справи без участі ОСОБА_1 прийшов до обґрунтованого висновку, що дії особи відносно якої складено протокол у даному випадку сприяють невиправданому затягуванню судового розгляду, що в свою чергу спрямовано на уникнення адміністративної відповідальності у зв`язку із закінчення строків накладення адміністративного стягнення, які передбачені ст. 38 КУпАП. 
Стаття 268 КУпАП не містить імперативної заборони розглядати справу про адміністративне правопорушення за статтею 130 КУпАП без обов`язкової присутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.
Інші підстави, які б свідчили про відсутність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП в діях ОСОБА_1 в апеляційній скарзі не зазначено й під час апеляційного перегляду справи не встановлені, а доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки встановлених судом першої інстанції обставин події. 
Суддею першої інстанції досліджені та перевірені доказами обставини, які стверджують про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення.
Стосовно інших доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 , то вони також не спростовують доведеність його вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Таким чином, обґрунтування вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо порушення судом першої інстанції законодавства при винесенні постанови, яке полягало у нез`ясуванні місцевим судом всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, не знайшло свого підтвердження при апеляційному перегляді. 
       Також судом першої інстанції з урахуванням вимог ст. 33 КУпАП, зокрема, характеру вчиненого правопорушення, особи порушника та обставин справи, правильно вирішено питання про кваліфікацію діяння ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП України і накладено стягнення у виді штрафу та позбавлення права керування транспортними засобами відповідно до санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, що хоч і є суворим, проте безальтернативним видом стягнення.
       З таким висновком суду першої інстанції погоджується і суд апеляційної інстанції і вважає, що з врахуванням наведених обставин, а саме, що ОСОБА_1 керував автомобілем у стані алкогольного сп`яніння, таке порушення правил дорожнього руху є грубим та потенційно небезпечним як для самої особи, яка керує транспортним засобом, що є джерелом підвищеної небезпеки, так і для інших учасників дорожнього руху, тяжкість ймовірних наслідків.
При цьому, апеляційний суд враховує і те, що в рішенні у справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29. 06. 2007, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16. 10. 2008), Європейський суд вказав на те, що при призначенні покарання для того, щоб втручання (вилучення спеціального права) вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити особистий надмірний тягар для особи.

-8-

Також, як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09. 06. 2005), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24. 03. 2005) Європейський суд з прав людини зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним.
Враховуючи обставини справи, суд приходить до висновку, що адміністративне стягнення накладене на ОСОБА_1 відповідає характеру вчиненого правопорушення, встановлене у межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, а тому підстав для його зміни не вбачається.
Порушень вимог закону, які б ставили під сумнів доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та необґрунтованість накладеного на нього адміністративного стягнення, не вбачається, відтак постанова суду є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування немає, а тому апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає. 
При прийнятті рішення враховуються положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; що суд, за відсутності обґрунтованих клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати будь-яких свідків, тощо; те, що стороною захисту не було надано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та могли б слугувати підставами для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення, і будь-яких обґрунтованих клопотань із цього приводу, у тому числі про витребування доказів, не заявлялось.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,-
                                
П О С Т А Н О В И В :

клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження задовольнити, поновити строк на апеляційне оскарження постанови судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07. 05. 2020.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07. 05. 2020 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, - без змін.
Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя: