УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №278/145/21 Головуючий у 1-й інст. Дубовік О. М. 
Категорія 18 Доповідач Талько О. Б. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 листопада 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді:         Талько О.Б., 
суддів:                         Коломієць О.С., Павицької Т.М.,
за участю секретаря     Франчука В.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №278/145/21 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення боргу заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю « Вердикт Капітал» на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 27 липня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Дубовік О.М.,

ВСТАНОВИВ:
       У січні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт - Капітал» звернулося до суду з позовом, в якому зазначено, що 18 липня 2007 року між АТ « Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 укладений договір про надання останній кредитних коштів у розмірі 111650 дол. США, зі сплатою 13,0% річних.
       З метою забезпечення належного виконання кредитних зобов`язань цього ж дня між АТ « Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2 укладений договір поруки, відповідно до якого поручитель несе солідарну з боржником відповідальність перед банком за неналежне виконання умов кредитного договору.
       Позивач вказує, що на підставі договору відступлення права вимоги від 26 грудня 2019 року він набув права кредитора за цим кредитним договором та договором поруки.
       Оскільки ОСОБА_1 своєчасно не сплачувала кошти на погашення заборгованості за тілом кредиту та відсотками, станом на 15 грудня 2020 року виникла заборгованість за вказаним кредитним договором у розмірі 14683020 грн. 70 коп., яка складається із: заборгованості зі сплати тіла кредиту у розмірі 81324,17 дол. США, що за курсом НБУ станом на 15 грудня 2020 року, є еквівалентним 2266187 грн. 45 коп.; заборгованості зі сплати відсотків, яка виникла на дату відступлення права вимоги, у розмірі 135477,25 дол. США, що є еквівалентним 3775222 грн. 60 коп.; заборгованості за відсотками, які нараховані з моменту відступлення права вимоги, у розмірі 10455,72 дол. США, що за курсом НБУ станом на 15 грудня 2020 року складає 291360 грн. 14 коп.; заборгованості зі сплати пені та штрафів у розмірі 299656,23 дол. США, що є еквівалентним 8350250 грн. 47 коп.
       ТОВ « Вердикт Капітал» також вказує, що ці кошти не були сплачені відповідачами, що є підставою для застосування частини 2 статті 625 ЦК України та нарахування трьох відсотків річних за несвоєчасне виконання зобов`язань. Враховуючи, що розмір заборгованості зі сплати тіла кредиту становить 81324,17 дол. США, що за курсом НБУ станом на 15 грудня 2020 року, є еквівалентним 2266187 грн. 45 коп., відповідачі зобов`язані сплатити три відсотки річних у розмірі 204151 грн. 28 коп. за період з 15 грудня 2017 року по 15 грудня 2020 року. 
       Враховуючи вищезазначене, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в солідарному порядку на користь ТОВ « Вердикт Капітал» три відсотки річних у розмірі 204151 грн. 28 коп. 
       Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 27 липня 2021 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.
       В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позов.
       Зокрема, зазначає, що при вирішенні спору суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи не містять інформації про дострокове закінчення строку дії кредитного договору. Однак, поза увагою суду залишився зміст пункту 6.5 кредитного договору, яким передбачено право кредитора на дострокове стягнення всієї суми заборгованості. Набувши право вимоги до відповідачів, які не сплатили заборгованість за кредитом, ТОВ « Вердикт Капітал» вправі ставити питання про застосування відповідальності за неналежне виконання зобов`язання, передбаченої частиною 2 статті 625 ЦК України.
       Суд не застосував правовий висновок, який міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 8 листопада 2019 року у справі №127/15672/16, про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.
       Отже, суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні позову про стягнення трьох відсотків річних за період з 15 грудня 2017 року по 15 грудня 2020 року.
       Дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.
       В судовому засіданні встановлено, що 18 липня 2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є АТ « Райффайзен Банк Аваль», та ОСОБА_1 укладений кредитний договір №014/7339/74/114122, відповідно до якого банк надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 111650 дол. США, строком по 18 липня 2027 року.
       18 липня 2007 року між банком та ОСОБА_2 укладений договір поруки №014/7339/74/114122, за умовами якого ОСОБА_2 зобов`язувалась нести солідарну з боржником відповідальність перед кредитором у разі невиконання зобов`язань за вказаним кредитним договором.
       Як встановлено судом першої інстанції, право вимоги за вказаними кредитним договором та договором поруки неодноразово було предметом договорів відступлення.
        26 грудня 2019 року ТОВ « Фінансова Компанія « Профіт Капітал» відступило право вимоги за цими договорами ТОВ « Вердикт Капітал» на підставі договору відступлення права вимоги №2612-01.
       Витяг з додатку до цього договору свідчить про те, що сума заборгованості за тілом кредиту становить 81324,17 дол. США, заборгованість зі сплати відсотків складає 135477,25 дол. США, а розмір пені визначений у сумі 299656,23 дол. США.
       Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк ( термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк ( термін).
       У статті 599 ЦК України закріплена норма про те, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
       Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання ( неналежне виконання) ( стаття 610 ЦК України).
       Згідно з частиною 1 статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
       Відповідно до положень частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Отже, протягом строку дії договору позичальник зобов`язаний сплачувати кредитодавцю відсотки за користування позикою, а також передбачену договором неустойку за неналежне виконання кредитних зобов`язань. Після закінчення строку кредитування права кредитодавця можуть бути захищені шляхом нарахування відсотків у порядку, передбаченому ч.2 ст.625 ЦК України.
Укладаючи вказаний кредитний договір, банк та позичальник погодили, що кредит надається строком по 18 липня 2027 року.
       У підпункті 6.5 пункту 6 кредитного договору також передбачено, що банк має право достроково стягувати заборгованість за кредитом, нараховані відсотки за користування кредитом та штрафні санкції у випадку невиконання позичальником умов цього договору або інших договорів, що забезпечують погашення кредиту. Таке стягнення здійснюється за рахунок коштів, майна та майнових прав позичальника, включаючи забезпечення за цим договором, за умови попереднього ( за 30 днів) повідомлення позичальника рекомендованим листом.
       Звертаючись до суду з вимогою про стягнення трьох відсотків річних за порушення зобов`язання, позивач не надав суду доказів того, що строк повернення кредиту було перенесено й боржник та поручитель зобов`язані були сплатити борг раніше дати, яка була погоджена сторонами кредитного договору – 18 липня 2027 року. За відсутності таких доказів слід дійти висновку про те, що на час відступлення права вимоги за вказаним кредитним договором та договором поруки, а також на час звернення з даним позовом строк повернення всієї суми боргу ще не настав.
       Частиною 1 статті 512 ЦК України, зокрема, передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином ( відступлення права вимоги),
       Згідно з частиною 1 статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Таким чином, до 18 липня 2027 року боржник зобов`язаний сплачувати відсотки за користування кредитом, а також передбачену договором неустойку за неналежне виконання кредитних зобов`язань. Позивач вправі здійснювати нарахування відсотків у порядку, передбаченому ч.2 ст.625 ЦК України, лише після закінчення строку кредитування, тобто після 18 липня 2027 року, якщо строк кредитування не буде змінений у передбаченому порядку.
       Посилання в апеляційній скарзі на ту обставину, що умовами кредитного договору передбачене право кредитора на дострокове стягнення всієї суми боргу, не спростовує висновків суду першої інстанції, оскільки дострокове стягнення відбувається у порядку, передбаченому підпунктом 6.5 пункту 6 кредитного договору, за умови попереднього ( за 30 днів) повідомлення позичальника про необхідність сплати всієї суми боргу рекомендованим листом.
       Суду не надано доказів звернення кредитора до відповідачів з письмовою вимогою про сплату всієї суми боргу достроково чи звернення до суду з позовом про дострокове стягнення заборгованості за цим кредитним договором.
       Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позову.
       Доводи апеляційної скарги про те, що суд не врахував висновок, який міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 8 листопада 2019 року у справі №127/15672/16, є безпідставними, оскільки у справі, яка була предметом розгляду суду касаційної інстанції, банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, та, звернувшись до суду з позовом про стягнення кредитної заборгованості, змінив строк дії договору. 
       Враховуючи вищезазначене, відсутні підстави для скасування рішення суду першої інстанції, яке ухвалене з дотриманням вимог матеріального та процесуального права.
       
       Керуючись ст. ст. 259,268,367, 374,375,381-384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» залишити без задоволення, а рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 27 липня 2021 року,- без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді:

Повний текст постанови складений 19 листопада 2021 року.