ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 657/1887/19 Головуючий в І інстанції: Максимович І.В.
Номер провадження: №22-ц/819/1692/21 Доповідач: Майданік В.В.

П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2021 року Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого         Майданіка В.В.,
       суддів:         Кузнєцової О.А.,
                               Кутурланової О.В.,
       секретар                Ясногородська О.Ю.,         

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Сальник Наталії Анатоліївни, діючої від імені ОСОБА_1 , на заочне рішення Каланчацького районного суду Херсонської області від 25 лютого 2021 року, у складі судді Максимовича І.М., у справі за позовом адвоката Кушнеренко Тамари Валеріївни, діючої від імені ОСОБА_2 , до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, 

В С Т А Н О В И В :

       07 жовтня 2019 року адвокат Кушнеренко Тамара Валеріївна, діюча від імені ОСОБА_2 , звернулася до суду з вказаним позовом до  ОСОБА_1 , в якому просила визнати за позивачкою право власності на 1/2 частину автомобіля PENAULT, моделі TRAFIC, 2005 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , державний номерний знак № НОМЕР_2 . Також просила стягнути з відповідача на користь позивачки судові витрати по справі.

Вказаний позов обґрунтований наступним.
Сторони перебувають у шлюбі з 06 серпня 2011 року. У 2019 році шлюбні відносини фактично припинено, позивачкою подано заяву до суду про розірвання шлюбу.
Під час шлюбу подружжям було придбано автомобіль RENAULT, моделі TRAFIC, 2005 року випуску, номер НОМЕР_3 , державний номерний знак № НОМЕР_2 , право власності на який зареєстровано з ОСОБА_1 .
Відповідно до оголошення, розміщеного 22.07.2019 року на інтернет-сайті "РST.ua" про продаж транспортного засобу: автомобіль RENAULT, моделі TRAFIC, 2005 року випуску, номер НОМЕР_3 , державний номерний знак № НОМЕР_2 , вартість вказаного автомобіля складає 232 200,00 грн. Вважає за доцільне визначити вартість автомобіля в сумі 251 840,00 грн.
Таким чином, враховуючи, що набутий сторонами в період шлюбу та ведення спільного господарства спірний автомобіль є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, тому необхідним є поділ між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні. 
Виходячи із вищевикладеного, пославшись на ст.ст.60, 61, 69, 70, 71 СК України, просила задовольнити позов. 

11 грудня 2019 року відповідач ОСОБА_1 подав відзив на вказану позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позову за його безпідставністю, зазначивши таке.
Позивачка ставить вимогу у судовому порядку визнати те, що закріплено чинним законодавством, адже відповідно до ч.ч.1 і 2 ст.368 ЦК є очевидним, що спірний автомобіль знаходиться на праві спільної сумісної власності сторін, а відповідно до ч.2 ст.370 ЦК України також є очевидним, що частки у спірному майні позивачки та відповідача є рівними, тобто по 1/2 частині.
Позивачка не ставить вимогу виділення в натурі спірне майно, способи же виділення (поділу) неподільного майна передбачені ч.2 ст.364 та ст.370 ЦК України (а.с.27).

Ухвалою суду від 25.03.2020 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду (а.с.41).

Заочним рішенням Каланчацького районного суду Херсонської області від 25 лютого 2021 рокувказаний позов був задоволений, суд ухвалив: 
--- визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину автомобіля RENAULT, моделі TRAFIC, 2005 року випуску, номер НОМЕР_3 , державний номерний знак № НОМЕР_2 ;
--- стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 1259,20 грн. 

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що на час придбання спірного транспортного засобу сторони перебували у шлюбі (як юридично, так і фактично), відповідач підтвердив ту обставину, що автомобіль було придбано за спільні кошти сімейного бюджету, а тому спірний автомобіль є спільним майном подружжя. Також суд виходив з того, що в разі, коли один з подружжя не вчинив передбачених ч.5 ст.71 СК України дій щодо попереднього внесення відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між сторонами відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. При цьому суд послався на постанову Верховного Суду України від 18 січня 2017 року у справі № 6-2565цс16. Також суд виходив з того, що з огляду на зазначене позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають до задоволення шляхом визнання за нею права власності на 1/2 частину спірного автомобіля.

Ухвалою цього ж суду від 24 червня 2021 року заяву адвоката Сальник Наталії Анатоліївни, діючої від імені ОСОБА_1 , про перегляд заочного рішення було залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі адвокат Сальник Наталія Анатоліївна, діюча від імені ОСОБА_1 , просить вказане заочне рішення суду скасувати й ухвалити нове рішення про відмову в позові, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи й порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права. 
Зокрема, вказала, що суд розглянув справу за відсутності відповідача, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду.
Також, зазначила, що судом не було прийнято до уваги того, що матеріали справи не містять доказів того, що спірний автомобіль купувався сторонами під час шлюбу та за спільні кошти. Крім того позивачкою не ставилося питання про визнання вказаного автомобіля об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Дані з трудової книжки відповідача, який у судовому засіданні позов не визнавав і стверджував, що грошові кошти на придбання спірного автомобіля надавали його батьки, а також кошти, отримані ним (відповідачем) за час роботи у ФОП ОСОБА_3 , підтверджують те, що у період придбання спірного автомобіля відповідач працював продавцем ФОП ОСОБА_4 (у період з 03.06.2014 року по 31.12.2018 року), відповідно мав певний заробіток. Натомість відповідачка не надала доказів того, що у період придбання автомобіля вона працювала та мала певний дохід. Отже зазначила, що суд не дослідив ні час набуття майна, ні джерела його набуття, що свідчить про недоведеність того, що спірний автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя.
Також зазначила, що при прийнятті оскаржуваного рішення суд не надав оцінки реальній вартості спірного майна, адже експертна оцінка його не проведена. Станом на 23.10.2019 року вартість ідентичного транспортного засобу на офіційному веб-сайті "РST" склала 134 200,00 грн, а із долученої позивачкою роздруківки із вказаного веб-сайту "РST" від 22.07.2019 року його вартість склала 251 840,00 грн. Вартість його в дійсності по документах склала 47 600,00 грн. Вважає, що не є належним доказом роздруківка із вказаного веб-сайту "РST", за якою вартість автомобіля складає 251 840,00 грн.
Також, вказала, що суд залишив поза увагою договір купівлі-продажу спірного автомобіля від 11.08.2018 року, за яким вартість автомобіля склала 47 600,00 грн та який відповідач не зміг долучити як доказ (бажання про що він виклав суду у заяві від 18.11.2019 року) через неотримання свого часу на запит від Сервісного центру. У зв`язку з розглядом справи без особистої участі відповідача останній не зміг долучити до справи вказаний договір. 
Також зазначила, що суд не врахував і того, що позивачкою невірно обрано спосіб захисту - розділ спільного майна, адже факт того, що вказане майно є спільним, нею не доведено.
Також вказала, що суд безпідставно залишив без розгляду заяву представника відповідача про зупинення провадження у цій справі до вирішення іншої справи № 657/1428/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільно нажитого майна подружжя, оскільки, як було зазначено у заяві, вказані справи пов`язані між собою.

У своєму відзиві представник позивачки адвокат Кушнеренко Т.В. просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Справу вдруге було призначено до апеляційного розгляду на 12.10.2021 року о 14-15 годині, однак сторони, які були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, до суду не з`явилися. Натомість в суді апеляційної інстанції брали участь та надавали пояснення представники позивачки та відповідача, відповідно адвокат Кушнеренко Т.В. та адвокат Сальник Н.А. У зв`язку з цим апеляційний суд вважає причину неявки в судове засідання вказаних осіб неповажною, вважає, що відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка вказаних осіб не перешкоджає розгляду справи, а тому ухвалив розглянути справу за їх відсутності.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає на таких підставах.

Фактичні обставини, встановлені судом

З матеріалів справи та встановлених судом обставин вбачається наступне.

Відповідно до копії Свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_4 ОСОБА_2 та ОСОБА_1 уклали шлюб 06.08.2011 року (а.с.13).

Згідно копії позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільно нажитого майна подружжя, поданої до суду 20.11.2020 року (тобто, більше ніж через рік після подання цієї позовної заяви), рішенням Каланчацького районного суду від 15.10.2019 року по справі № 657/1647/19 вказаний шлюб був розірваний (а.с.60).

Проти цього сторони не заперечують, вказане рішення від 15.10.2019 року по справі № 657/1647/19 оприлюднене в ЄДРСР, воно набрало чинності 15.11.2019 року.

Законом України "Про доступ до судових рішень" встановлений порядок доступу до судових рішень з метою забезпечення відкритості діяльності судів загальної юрисдикції, прогнозованості судових рішень та сприяння однаковому застосуванню законодавства.

Відповідно до ч.5 ст.4 вказаного Закону судді мають право на доступ до усіх інформаційних ресурсів Реєстру, в тому числі до інформації, визначеної статтею 7 цього Закону, зокрема до відомостей, які дають можливість ідентифікувати фізичну особу.

У Єдиному державному реєстрі судових рішень оприлюднене зазначене рішення Каланчацького районного суду від 15.10.2019 року по справі № 657/1647/19 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу (реєстраційний номер рішення 84932483). Зі змісту цього рішення вбачається, що від сумісного проживання подружжя має неповнолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . На даний час шлюбні відносини між сторонами фактично припинено, спільний побут та господарство не ведеться. Суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з них, шлюб носить формальний характер.

З матеріалів цієї справи вбачається, що до закриття підготовчого провадження у цій справі ухвалою суду від 25.03.2020 року у своїй заяві від 18.11.2019 року відповідач просив перенести розгляд справи у зв`язку з неможливість бути присутнім у судовому засіданні. Також зазначив, що він не має змоги подати відзив на позов через неотримання від ТСЦ МВС України відповіді на запит від 25.10.2019 року на предмет об`єктивної ціни спірного автомобіля (а.с.24).

Після закриття підготовчого провадження розгляд справи неодноразово відкладався, натомість 23.06.2020 року пройшло чергове судове засідання, в якому брали участь та надавали пояснення представник позивачки, відповідач та представник відповідача. Сторона відповідача заперечувала проти позову (а.с.45-45).

Після вказаної дати справа неодноразово призначалась до розгляду: 28.07.2020р о 09-00 год (а.с.46-47), 06.10.2020р о 09-00 год (а.с.49), 24.11.2020р о 10-00 год (а.с.52), 24.11.2020р о 19-00 гол (а.с.53), 30.11.2020р о 08-30 год (а.с.78), 24.12.2020р о 09-00 год (а.с.77), 11.02.2021р о 13-00 год (а.с.86), 24.02.2021р о 15-00 год (а.с.89).
В усі засідання, крім останнього, сторони не з`являлися, подавали різні клопотання про відкладення розгляду справи, у тому числі і сторона відповідача. В останньому судовому засіданні брала участь представник позивачки. 

У провадженні Каланчацького районного суду Херсонської області перебуває й інша справа між сторонами, а саме справа № 657/1428/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільно нажитого майна подружжя. На вказану справу є посилання в апеляційній скарзі.

У Єдиному державному реєстрі судових рішень оприлюднена ухвала Каланчацького районного суду Херсонської області від 09.10.2020 року (реєстраційний номер ухвали 92215586) у справі № 657/1428/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільно нажитого майна подружжя. Інших судових рішень у вказаній справі не оприлюднено.

Відповідно до ч.8 ст.83 ЦПК України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.
Враховуючи вказані положення закону, відсутність сторони відповідача в судовому засіданні, в якому було ухвалено рішення, подання відповідачем вказаної вище заяві від 18.11.2019 року, апеляційний суд вважає поважною причину неподання скаржником у встановлений строк доказів, у зв`язку з чим ухвалив прийняти їх на стадії апеляційного перегляду справи.

Таким чином, при апеляційному розгляді до матеріалів справи були долучені копія трудової книжки відповідача, договір купівлі-продажу транспортного засобу від 11.08.2018 року, оголошення, розміщене 23.10.2019 року на інтернет-сайті "РST.ua" про продаж транспортного засобу: автомобіль RENAULT, моделі TRAFIC, 2005 року випуску.

Так, відповідно до копії трудової книжки відповідача в період з 03.06.2014 року по 31.12.2018 року відповідач працював продавцем непродовольчих товарів у ФОП ОСОБА_4 (а.с.116-118).

Відповідно до договору купівлі-продажу транспортного засобу від 11.08.2018 року спірний автомобіль було куплено 11.08.2018 року, покупець - ОСОБА_1 , за домовленістю сторін ціна транспорту складає 47 600 грн (а.с.119).

Стороною позивачки (до позовної заяви) та стороною відповідача (до скарги) надано роздруківки із офіційного веб-сайту "РST", що містять оголошення, розміщені відповідно 22.07.2019 року та 23.10.2019 року, про продаж транспортного засобу: вартість подібних автомобілів RENAULT, моделі TRAFIC, 2005 року випуску складає відповідно 232 200,00 грн (а.с.14) та 134 200,00 грн (ас.122). 

Нормативно-правове обґрунтування

Відповідно до вимог ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 2 ст.372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.
Відповідно до ч.1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу (п.1); майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування (п.2); майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто (п.3); житло та земельна ділянка, набуті внаслідок приватизації (п.п.4 і 5).

За ч.ч.2-5 вказаної норми закону особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть тоді, коли вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя (ч.2); премії, нагороди, які вона, він одержали за особисті заслуги (ч.2); кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, яка їй, йому належала, а також як відшкодування завданої їй, йому моральної шкоди (ч.3); страхові суми, одержані нею, ним за обов`язковим особистим страхуванням, а також за добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою приватною власністю кожного з них (ч.5); суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин (ч.6).

З іншого боку, згідно ст.60 СК України: майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу) (ч.1); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (ч.2). 

Відповідно до ст.61 СК України: об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ч.1); об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя (ч.2); якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (ч.3); речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (ч.4).

Тобто статтею 60 СК України встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує.

Відповідний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2019 року у справі № 339/116/16-ц, а також в інших постановах Верховного Суду, наприклад, у постанові від 04.11.2020 року у справі № 662/1069/17. 

Згідно з ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до положень ст.71 вказаного Кодексу:
--- майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення (частина 1);
--- неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частина 2);
--- речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя (частина 3);
--- присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України (частина 4);
--- присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (частина 5).

У постанові Верховного Суду України від 18 січня 2017 року у справі № 6-2565цс16 вказується, що в разі, коли один з подружжя не вчинив передбачених ч.5 ст.71 СК України дій щодо попереднього внесення відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між сторонами відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

У своїй постанові від 16.06.2021 року у справі № 559/609/15 Верховний Суд зробив такий висновок: "Враховуючи встановлені судами обставини справи, зокрема, що на придбання спірної квартири ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з урахуванням державного мита сплатили 5801,30 крб, що становить 2/3 частки вартості придбаної квартири, колегія суддів з урахуванням наведених норм робить висновок, що подружжю ОСОБА_5 належить 2/3 частки у праві спільної власності на квартиру, які підлягають поділу між подружжям, і за ОСОБА_2 слід визнати право на 1/3 частку у праві спільної власності на квартиру в порядку поділу майна подружжя".

Позиція суду апеляційної інстанції

У цій справі предметом позову є автомобіль RENAULT, моделі TRAFIC, 2005 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , державний номерний знак № НОМЕР_2 , право власності на який зареєстровано з ОСОБА_1 , який куплений 11.08.2018 року сторонами як подружжям під час шлюбу (сторони перебували у шлюбі з 06.08.2011 року, шлюб розірвано за рішенням суду від 15.10.2019 року). Відповідний договір купівлі-продажу було оформлено на ім`я відповідача ОСОБА_1 . 

Дійсну вартість вказаного автомобіля сторони оцінюють по різному: від 47 600,00 грн (оцінка відповідача) до 251 840,00 грн (оцінка позивачки). 

Суд першої інстанції, повно та всебічно дослідивши обставини справи й давши належну оцінку зібраним у справі доказам, прийшов до вірного висновку про те, що спірний автомобіль є спільною сумісною власністю сторін, оскільки придбаний ними під час шлюбу за спільні кошти, тому позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають до задоволення шляхом визнання за нею права власності на 1/2 частину спірного автомобіля. 

При цьому суд апеляційної інстанції вважає, що стороною відповідача належними доказами не спростовано презумпцію спільності права власності подружжя ОСОБА_1 на спірний автомобіль, не спростовано поширення правового режиму спільного сумісного майна на вказаний автомобіль. Посилання у скарзі на недоведеність того, що спірний автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя саме по собі не спростовує презумпцію спільності права власності подружжя ОСОБА_1 на спірний автомобіль. А тому з огляду на положення ст.60 СК України зазначений автомобіль набув статусу об`єкта права спільної сумісної власності подружжя. Отже, в разі поділу вказаного майна між подружжям їх частки, відповідно до ч.1 ст.70 СК України, визнаються рівними.

Крім того, апеляційний суд враховує й те, що у своєму відзиві на позовну заяву відповідач фактично визнав позов, зазначивши, що спірний автомобіль знаходиться на праві спільної сумісної власності сторін, а тому частки у спірному майні позивачки та відповідача є рівними, тобто по 1/2 частині. У своєму вказаному відзиві відповідач зазначив буквально, що позов не визнає з підстави того, що позивачка не ставила вимогу про виділення в натурі спірного майна. Однак суд апеляційної інстанції вважає, що така позиція відповідача є помилковою та свідчить про хибне тлумачення норм законодавства, що регулює спірні правовідносини.

       Висновки суду апеляційної інстанції

       Суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позову, оскільки встановив, що спірний автомобіль є спільною сумісною власністю сторін.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України це є підставою для того, щоб апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Доводи апеляційної скарги не обґрунтовані вимогами закону, належними доказами і є такі, що висновки суду не спростовують. 
Зокрема, не можуть бути прийняті до уваги посилання скаржника на розгляд судом справи за відсутності відповідача, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду. При цьому апеляційний суд враховує те, що представник відповідача адвокат Юріна А.Р. при поданні клопотання від 22.12.2020р про відкладення розгляду справи, призначеної на 24.12.2020р о 09-00 год, просила про нову дату судового засідання повідомити її, зокрема в СМС-повідомленні на мобільний номер НОМЕР_5 (а.с.74). Матеріали справи містять таке СМС-повідомлення від 11.02.2021 року на мобільний номер вказаного представника відповідача 0508674630 про розгляд справи на 24.02.2021р о 15-00 год (а.с.90). Отже, слід вважати, що вона була повідомлена про розгляд справи, а тому, відповідно до ч.5 ст.130 ЦПК України, про розгляд справи був повідомлений і відповідач.
Також, підлягають залишенню поза увагою й посилання скаржника на відсутність доказів купівлі спірного автомобіля за спільні кошти подружжя, а також на те, що позивачкою не ставилося питання про визнання вказаного автомобіля об`єктом спільної сумісної власності подружжя. При цьому суд апеляційної інстанції виходить з того, що стороною відповідача належними доказами не спростовано презумпцію спільності права власності подружжя ОСОБА_1 на спірний автомобіль. Наявність чи відсутність заробітку позивачки на час купівлі спірного автомобіля не впливає на факт визнання автомобіля об`єктом спільної сумісної власності, адже за ч.1 ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).
Також слід відхилити й посилання на ненадання судом оцінки реальній вартості спірного автомобіля, а також на те, що його вартість в дійсності за договором купівлі-продажу від 11.08.2018 року складає 47 600,00 грн. При цьому апеляційний суд виходить з того, що при визнанні автомобіля спільним майном подружжя його вартість в межах позовних вимог не має значення. 
Також не можуть бути прийняті до уваги посилання на невірно обраний спосіб захисту. При цьому суд апеляційної інстанції вважає обраний позивачкою спосіб захисту свого права ефективним, що відповідає висновкам Верховного Суду у подібних справах, зокрема у постанові від 16.06.2021 року у справі № 559/609/15. Визнання права на частину у праві спільної власності на спірне майно в порядку поділу майна подружжя є належним способом захисту порушених прав. І в цьому випадку зовсім і не обов`язковим є пред`явлення, крім власне вимоги про визнання права власності на відповідну частку у майні, також і позовної вимоги про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, оскільки зазначене буде наявним у мотивуванні позовної заяви.
Крім того, слід залишити поза увагою посилання на залишення без розгляду заяви представника відповідача про зупинення провадження у цій справі до вирішення іншої справи № 657/1428/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільно нажитого майна подружжя. При цьому суд апеляційної інстанції виходить з того, що, виходячи з предметів позовів за цією справою та справою № 657/1428/20, є помилковим висновок скаржника про те, що розгляд цієї справи неможливий до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 657/1428/20, адже відсутні підстави вважати, що наявна об`єктивна неможливість розгляду цієї справи до вирішення тієї іншої справи № 657/1428/20. Крім того, слід зазначити, що позов у цій справі пред`явлений 07 жовтня 2019 року, а позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільно нажитого майна подружжя у справі № 657/1428/20 був поданий до суду, як зазначено було у заяві про зупинення провадження, 30.09.2020 року (тобто, майже через рік після подання позовної заяви у цій справі).

Керуючись ст.ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В : 

       Апеляційну скаргу адвоката Сальник Наталії Анатоліївни, діючої від імені ОСОБА_1 , залишити без задоволення. 

Заочне рішення Каланчацького районного суду Херсонської області від 25 лютого 2021 року залишити без змін.

       Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складення повного тексту постанови - 18 жовтня 2021 року.

Головуючий                                _ _ _ _ _ _ _ _ _ _                   В.В. Майданік
       
Судді:                                        _ _ _ _ _ _ _ _ _ _         О.А. Кузнєцова

                                       _ _ _ _ _ _ _ _ _ _         О.В. Кутурланова