ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"26" жовтня 2021 р.                                  Справа № 910/5648/21
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Шапрана  В.В.
суддів:            Буравльова  С.І. 
          Андрієнка  В.В. 
 
секретар                      Місюк О.П.
за участю 
представників:            позивача - не з`явилися
                                    відповідача - Шох С.М.
                                    третьої особи - не з`явилися
розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ВБ Нерухомість"
на рішення Господарського суду міста Києва від 29.06.2021 (повне рішення складено 01.07.2021)
у справі №910/5648/21 (суддя - Мудрий С.М.)
за позовом Державного підприємства "Управління справами Фонду державного майна України"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "ВБ Нерухомість"
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Регіональне відділення Фонду державного майна України по місту Києву
про стягнення заборгованості.

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2021 року Державне підприємство "Управління справами Фонду державного майна України" звернулося з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ВБ Нерухомість" про стягнення заборгованості за договором оренди нерухомого майна, що належить до державної власності, №6718 від 26.12.2013 у загальному розмірі 1772769,53 грн, з яких: 1519699,52 грн - основний борг, 115879,06 грн - пеня, 30402,40 грн - штраф, 28492,58 грн - 3% річних та 78295,97 грн - інфляційні втрати.
В обґрунтування позовних вимог позивач вказував на те, що Товариство з обмеженою відповідальністю "ВБ Нерухомість" в порушення умов договору оренди з травня 2020 року систематично затримує перерахування орендної плати балансоутримувачу майна, у зв`язку з чим станом на 31.03.2021 прострочена заборгованість відповідача становила 1519699,52 грн. Окрім цього, Державним підприємством "Управління справами Фонду державного майна України" на суму основного боргу було здійснено нарахування пені, штрафу, 3% річних та інфляційних втрат у вищенаведених розмірах.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.04.2021 відкрито провадження у справі №910/5648/21, вирішено здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.05.2021 за клопотанням позивача залучено до участі у справі Регіональне відділення Фонду державного майна України по місту Києву як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача.
31.05.2021 до суду позивачем подано заяву про зменшення розміру позовних вимог, у якій Державне підприємство "Управління справами Фонду державного майна України" у зв`язку з погашенням у повному обсязі відповідачем заборгованості зі сплати орендної плати просило стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ВБ Нерухомість" 129297,24 грн пені, 30402,40 грн штрафу, 28492,58 грн 3% річних та 107648,66 грн інфляційних втрат.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.06.2021 заяву позивача про зменшення розміру позовних вимог прийнято до розгляду.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 29.06.2021 у справі №910/5648/21 позов Державного підприємства "Управління справами Фонду державного майна України" задоволено повністю.
Не погоджуючись із вказаним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "ВБ Нерухомість" подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове рішення, яким частково задовольнити позовну заяву і зменшити розмір пені, штрафу, процентів річних за час затримки розрахунку та інфляційних втрат на 50%.
Апеляційна скарга відповідача мотивована тим, що місцевим господарським судом під час ухвалення оскаржуваного рішення неповно з`ясовано обставини, які мають значення для вирішення справи, та неправильно застосовано норми матеріального права.
Скаржник зазначає, що на дату ухвалення рішення суду ним на розрахунковий рахунок позивача перераховано весь розмір орендної плати, який існував станом на 31.03.2021. Тому відповідач вважає, що стягнення з нього штрафу є безпідставним, оскільки станом на дату ухвалення рішення суду у Товариства з обмеженою відповідальністю "ВБ Нерухомість" була відсутня заборгованість з орендної плати, яка становила б загалом не менше ніж три місяці.
Також відповідач вказує на наявність підстав для зменшення заявлених до стягнення штрафних санкцій відповідно до ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 27.07.2021 апеляційну скаргу у справі №910/5648/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: Шапран В.В. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Буравльов С.І., Пашкіна С.А.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.08.2021 відкрито апеляційне провадження у справі №910/5648/21, призначено її до розгляду на 28.09.2021, а також встановлено іншим учасникам справи строк на подання відзивів на апеляційну скаргу п`ятнадцять днів з дня отримання копії ухвали.
Проте, позивач та третя особа не скористалися правом на подання відзивів на апеляційну скаргу.
На підставі службової записки головуючого судді та розпорядження Північного апеляційного господарського суду №09.1-08/4720/21 від 27.09.2021 у зв`язку з перебуванням судді Пашкіної С.А. у відпустці призначено повторний автоматизований розподіл справи №910/5648/21.
Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 27.09.2021 апеляційну скаргу у справі №910/5648/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: Шапран В.В. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Андрієнко В.В., Буравльов С.І.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.09.2021 справу №910/5648/21 прийнято до провадження у визначеному автоматизованою системою складі суду.
У призначене засідання суду 28.09.2021 з`явилися представники сторін і третьої особи та надали пояснення по суті апеляційної скарги, після чого судом оголошено перерву у розгляді справи до 26.10.2021.
У судове засідання 26.10.2021 з`явився представник відповідача та надав додаткові пояснення. Натомість, представники позивача та третьої особи не з`явилися, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином, що підтверджується наявною у матеріалах справи розпискою про оголошення перерви у судовому засіданні від 28.09.2021.
Згідно з ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає її розгляду.
При цьому, відповідно до ч. 11 вказаної статті суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.
Разом з цим, як було зазначено вище, позивач та третя особа належним чином повідомлені про розгляд апеляційної скарги та, у свою чергу, не повідомили суд про причини неявки у судове засідання уповноважених представників. Отже, неявка у судове засідання вказаних представників не перешкоджає розгляду апеляційної скарги по суті з урахуванням також того, що ними надано пояснення у попередньому засіданні суду.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін та третьої особи у судових засіданнях 28.09.2021 та 26.10.2021, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів встановила наступне.
Зі встановлених місцевим господарським судом обставин справи убачається, що 26.12.2013 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по місту Києву (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ВБ Нерухомість" (орендар) укладено договір №6718 оренди нерухомого майна, що належить до державної власності.
У подальшому між сторонами укладено договори про внесення змін до договору оренди нерухомого майна, а саме №№6718/01 від 15.12.2014, 6718/02 від 01.09.2016, 6718/03 від 19.06.2018 та 6718/04 від 19.02.2019.
Відповідно до п. 1.1 договору у редакції договору про внесення змін №6718/04 від 19.02.2019 орендодавець передає, а орендар приймає у строкове платне користування державне нерухоме майно - нежитлові будівлі (п`ятиповерхова фасадна будівля з підвалом літ. "Б" площею 3165,8 кв. м та чотириповерхова будівля з підвалом площею 1963,3 кв. м, що знаходиться у дворі (всередині кварталу) літ. "В"), загальною площею 5129,1 кв. м, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 26 та перебуває на балансі Державного підприємства "Управління справами Фонду державного майна України".
Відповідно до п. 1.2 договору у редакції договору про внесення змін №6718/04 від 19.02.2019 майно передається в оренду з метою розміщення ресторанів, торговельних об`єктів з продажу окулярів, лінз, скелець та розміщення офісних приміщень.
Пунктом 2.1 договору передбачено, що орендар вступає у строкове платне користування майном у термін, вказаний у договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору та акта приймання-передавання майна.
26.12.2013 сторони підписали акт приймання-передавання орендованого майна за адресою: м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 26.
Пунктом 3.1 договору у редакції договору про внесення змін №6718/04 від 19.02.2019 передбачено, що орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розділу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України №786 від 04.10.1995 (зі змінами), і становить без ПДВ за базовий місяць оренди вересень 2018 року - 900203,84 грн. Орендна плата за перший місяць оренди лютий 2019 року визначається шляхом коригування орендної плати на базовий місяць на індекси інфляції за жовтень, листопад, грудень 2018 року та січень, лютий місяці 2019 року.
Нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному законодавством (п. 3.2 договору).
Відповідно до п. 3.3 договору у редакції договору про внесення змін №6718/02 від 01.09.2016 орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць.
Пунктом 3.6 договору у редакції договору про внесення змін №6718/03 від 19.06.2018 передбачено, що орендна плата перераховується до державного бюджету та балансоутримувачу у співвідношенні 70% до 30% щомісяця не пізніше 15 числа, наступного за звітним, з урахуванням щомісячного індексу інфляції відповідно до пропорцій розподілу, установлених Кабінетом Міністрів України і чинних на кінець звітного періоду, за який здійснюється платіж.
Згідно з п. 5.4 договору у редакції договору про внесення змін №6718/03 від 19.06.2018 орендар зобов`язується своєчасно й у повному обсязі сплачувати орендну плату до державного бюджету та балансоутримувачу (у платіжних дорученнях, які оформлює орендар, вказувати "призначення платежу" за зразком, який надає орендодавець листом при укладенні договору оренди).
Пунктом 10.1 договору передбачено, що його укладено строком на 15 років з 26.12.2013 до 26.12.2028 включно.
На виконання умов договору балансоутримувачем були виставлені орендарю наступні рахунки на сплату орендної плати:
- №22 від 12.05.2020 (оренда майна за квітень 2020 року) на суму 1185995,75 грн з ПДВ (30% балансоутримувачу - 296498,94 грн, 70% до державного бюджету - 691830,85 грн., ПДВ - 197665,96 грн);
- №31 від 10.06.2020 (оренда майна за травень 2020 року) на суму 1189553,74 грн з ПДВ (30% балансоутримувачу - 297388,43 грн, 70% до державного бюджету - 693906,35 грн, ПДВ - 198258,96 грн);
- №41 від 10.07.2020 (оренда майна за червень 2020 року) на суму 1191932,84 грн з ПДВ (30% балансоутримувачу - 297983,21 грн, 70% до державного бюджету - 695294,16 грн, ПДВ - 198655,47 грн);
- №49 від 11.08.2020 (оренда майна за липень 2020 року) на суму 1184781,24 грн з ПДВ (30% балансоутримувачу - 296195,31 грн, 70% до державного бюджету - 691122,39 грн, ПДВ - 197463,54 грн);
- №54 від 10.09.2020 (оренда майна за серпень 2020 року) на суму 1182411,67 грн з ПДВ (30% балансоутримувачу - 295602,92 грн, 70% до державного бюджету - 689740,14 грн, ПДВ - 197068,61 грн);
- №61 від 12.10.2020 (оренда майна за вересень 2020 року) на суму 1188323,74 грн з ПДВ (30% балансоутримувачу - 297080,93 грн, 70% до державного бюджету - 693188,85 грн, ПДВ - 198053,96 грн);
- №68 від 11.11.2020 (оренда майна за жовтень 2020 року) на суму 1200206,98 грн з ПДВ (30% балансоутримувачу - 300051,74 грн, 70% до державного бюджету - 700120,74 грн, ПДВ - 200034,50 грн);
- №75 від 11.12.2020 (оренда майна за листопад 2020 року) на суму 1215809,66 грн з ПДВ (30% балансоутримувачу - 303952,42 грн, 70% до державного бюджету - 709222,30 грн, ПДВ - 202634,94 грн);
- №82 від 12.01.2021 (оренда майна за грудень 2020 року) на суму 1226751,95 грн з ПДВ (30% балансоутримувачу - 306687,99 грн, 70% до державного бюджету - 715605,30 грн, ПДВ - 204458,66 грн);
- №2 від 11.02.2021 (оренда майна за січень 2021 року) на суму 1242699,72 грн з ПДВ (30% балансоутримувачу - 310674,93 грн, 70% до державного бюджету - 724908,17 грн, ПДВ - 207116,62 грн);
- №9 від 10.03.2021 (оренда майна за лютий 2021 року) на суму 1255126,72 грн з ПДВ (30% балансоутримувачу - 313781,68 грн, 70% до державного бюджету - 732157,25 грн, ПДВ - 209187,79 грн).
Також у матеріалах справи наявні підписані між позивачем та відповідачем акти здачі-прийняття робіт (надання послуг), а саме:
- №22 за квітень 2020 року на суму 1185995,75 грн;
- №31 за травень 2020 року на суму 1189553,74 грн;
- №41 за червень 2020 року на суму 1191932,84 грн;
- №49 за липень 2020 року на суму 1184781,24 грн;
- №54 за серпень 2020 року на суму 1182411,67 грн;
- №61 за вересень 2020 року на суму 1188323,74 грн;
- №68 за жовтень 2020 року на суму 1200206,98 грн;
- №82 за грудень 2020 року на суму 1226751,95 грн;
- №2 за січень 2021 року на суму 1242699,72 грн;
- №9 за лютий 2021 року на суму 1255126,72 грн.
Натомість, як стверджує позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "ВБ Нерухомість" всупереч умовам договору систематично порушувало строки сплати орендної плати, визначені п. 3.6 договору, у зв`язку з чим станом на 31.03.2021 прострочена заборгованість по договору складала 1519699,52 грн.
12.03.2021 позивач надіслав на адресу відповідача претензію про сплату заборгованості, а також нарахованих сум пені, штрафу, інфляційних втрат та 3% річних. Проте, відповіді на вказану претензію Товариство з обмеженою відповідальністю "ВБ Нерухомість" позивачу не надало.
Таким чином, оскільки Товариство з обмеженою відповідальністю "ВБ Нерухомість" станом на час подання позовної заяви не здійснило погашення заборгованості з орендної плати, позивач звернувся до суду з даним позовом та, окрім суми основного боргу, що становила 1519699,52 грн, просив стягнути з відповідача 115879,06 грн пені, 30402,40 грн штрафу, 28492,58 грн 3% річних та 78295,97 грн інфляційних втрат.
У подальшому, оскільки відповідачем було повністю сплачено суму основного боргу, Державне підприємство "Управління справами Фонду державного майна України" зменшило позовні вимоги, одночасно виключивши з їх складу суму основного боргу та перерахувавши суми пені та інфляційних втрат. З урахуванням вказаної заяви, позивач просив стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ВБ Нерухомість" 129297,24 грн пені, 30402,40 грн штрафу, 28492,58 грн 3% річних та 107648,66 грн інфляційних втрат.
Відповідач, заперечуючи проти позовних вимог зазначив, що ним сплачено заборгованість по договору, а також вказував на безпідставне нарахування штрафу на підставі п. 3.8 договору, оскільки заборгованість на дату сплати орендних платежів становила менше трьох місяців.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції встановив факт систематичного порушення відповідачем взятих на себе договірних зобов`язань в частині своєчасної сплати орендних платежів.
З такими висновками Господарського суду міста Києва погоджується і колегія суддів та вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Частинами 1, 3 та 5 ст. 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.
Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Статтею 759 ЦК України визначено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.
Відповідно до ст. 760 ЦК України предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ). Законом можуть бути встановлені види майна, що не можуть бути предметом договору найму. Предметом договору найму можуть бути майнові права.
За користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму (ч. 1 ст. 762 ЦК України).
За договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ) (ст. 283 Господарського кодексу України (далі - ГК України)).
Частинами 1 та 4 ст. 286 ГК України визначено що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.
Положеннями ст. 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно  до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).
Договір, відповідно до ст. 629 ЦК України, є обов`язковим для виконання сторонами.
Приписами ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Колегія суддів зазначає, що наявними у матеріалах справи доказами, а саме рахунками та підписаними між сторонами актами здачі-прийняття наданих послуг підтверджується, що відповідачу належним чином та у встановленому порядку надано послуги з оренди нежитлових будівель на підставі укладеного договору у період з квітня 2020 року по лютий 2021 року.
Відповідно до п. 3.6 договору у редакції договору про внесення змін №6718/03 від 19.06.2018 орендна плата перераховується до державного бюджету та балансоутримувачу у співвідношенні 70% до 30% щомісяця не пізніше 15 числа, наступного за звітним, з урахуванням щомісячного індексу інфляції відповідно до пропорцій розподілу, установлених Кабінетом Міністрів України і чинних на кінець звітного періоду, за який здійснюється платіж.
Разом з цим, як правомірно встановлено судом першої інстанції, відповідачем станом на день звернення з даним позовом до суду порушено строки сплати орендних платежів у спірному періоді. Доказів протилежного суду не надано.
Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).
Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Пунктом 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.
Згідно з приписами ст. ст. 216 - 218 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій. Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. Господарські санкції застосовуються в установленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин. Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.
Штрафними санкціями у цьому кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ч. 1 ст. 230 ГК України).
Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Згідно з ч. 6 ст. 231 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.
Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 ГК України).
Відповідно до п. 3.7 договору у редакції договору про внесення змін №6718/03 від 19.06.2018 орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується до бюджету та на користь балансоутримувача у визначеному п. 3.6 співвідношенні відповідно до чинного законодавства України, з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, включаючи день оплати.
Також згідно з п. 3.8 договору у разі, якщо на дату сплати орендної плати заборгованість за нею становить загалом не менше ніж три місяці, орендар також сплачує штраф у розмірі 3% від суми заборгованості.
Судом першої інстанції вірно встановлено наявність факту порушення відповідачем зобов`язань зі своєчасної оплати по договору у спірний період з квітня 2020 року по лютий 2021 року.
Відтак, апеляційний суд погоджується зі здійсненим позивачем розрахунком пені у розмірі 129297,24 грн, так як він відповідає обставинам справи. При цьому, судом також враховано, що сторони на власний розсуд у договорі узгодили включення до розрахунку пені дні оплати заборгованості відповідачем.
Також, з розрахунку позивача та матеріалів справи убачається, що штраф нараховано на суму заборгованості по рахунках від 10.07.2020, 11.08.2020, 10.09.2020 та 11.11.2020, які відповідачем оплачувалися частково, а остаточні платежі були здійснені після спливу тримісячного строку для сплати заборгованості, що відповідає обставинам справи та умовам п. 3.8 договору. Таким чином, колегія суддів вважає правомірним нарахування штрафу у розмірі 30402,40 грн.
Натомість, у поданій апеляційній скарзі відповідач вказує на те, що на дату ухвалення оскаржуваного рішення відповідачем на розрахунковий рахунок позивача перераховано весь розмір орендної плати, який існував станом на 31.03.2021. Тому відповідач вважає, що стягнення з нього штрафу є безпідставним, оскільки станом на дату ухвалення рішення суду у Товариства з обмеженою відповідальністю "ВБ Нерухомість" була відсутня заборгованість з орендної плати, яка становила б загалом не менше ніж три місяці.
Проте, апеляційний суд зазначає, що п. 3.8 договору передбачено сплату штрафу у тому випадку, якщо заборгованість становить загалом не менше ніж три місяці станом на дату сплати орендної плати, а не ухвалення рішення суду, як зазначає відповідач. При цьому, даний пункт договору слід розуміти таким чином, що штраф не застосовується лише тоді, коли заборгованість сплачено до спливу трьох місяців від визначеної дати оплати та у повному обсязі.
Однак, як убачається з матеріалів справи, заборгованість за рахунками від 10.07.2020, 11.08.2020, 10.09.2020 та 11.11.2020 остаточно сплачено відповідачем лише у квітні 2021 року, тобто у строк, більший ніж три місяці.
Тому наведені доводи відповідача колегія суддів вважає необґрунтованими та такими, що не відповідають обставинам справи.
Щодо позовних вимог про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ВБ Нерухомість" 28492,58 грн 3% річних та 107648,66 грн інфляційних втрат, суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.
Перевіривши розрахунок 3% річних та інфляційних втрат за періоди прострочення виконання зобов`язання відповідачем з урахуванням здійснених ним оплат, апеляційний суд зазначає, що позивачем здійснено їх правомірно, а тому вказані вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.
У поданій апеляційній скарзі відповідач вказує на наявність підстав для зменшення заявлених до стягнення штрафних санкцій відповідно до ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України. Вказане скаржник обґрунтовує тим, що впродовж дії договору він належним чином виконував взяті на себе зобов`язання, у тому числі, і щодо сплати орендної плати. Також Товариство з обмеженою відповідальністю "ВБ Нерухомість" вказує на те, що основним видом його діяльності є надання в оренду майна. Однак, впровадження на території України карантину позбавило відповідача у повній мірі здійснювати свою діяльність та спричинило фінансові труднощі.
Однак, колегія суддів вважає необґрунтованими наведені доводи апеляційної скарги з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Положеннями ст. 233 ГК України встановлено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.
Зі змісту наведених норм убачається, що при вирішенні питання про зменшення неустойки (штрафу), суд повинен встановити співрозмірність неустойки невиконаному зобов`язанню відповідачем та врахувати інтереси обох сторін.
Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки розміру збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.
Цивільні та господарські відносини ґрунтуються на засадах справедливості, добросовісності, розумності, як складових елементів принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.
Отже зменшення розміру заявлених позивачем штрафних санкцій є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки (штрафних санкцій).
Відповідно до висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 08.05.2018 у справі №924/709/17, зменшення розміру заявлених до стягнення штрафних санкцій є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені та штрафу та розмір, до якого підлягає зменшенню. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.
При цьому, обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявлених до стягнення штрафних санкцій, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.
Натомість, заявляючи в апеляційній скарзі про наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, відповідач лише посилається на належне виконання зобов`язань за договором, а також впровадження на території України карантину, що позбавило його у повній мірі здійснювати свою діяльність та спричинило фінансові труднощі.
Проте, на підтвердження наявності підстав для зменшення штрафних санкцій відповідачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів і не доведено винятковості обставин.
На переконання апеляційного суду, розмір пені та штрафу не є надмірно значними порівняно з сумою несвоєчасно виконаного зобов`язання зі сплати орендної плати, а ступінь виконання зобов`язання боржником не дає підстав вважати, що Товариство з обмеженою відповідальністю "ВБ Нерухомість" належним чином виконувало умови договору.
Щодо посилань відповідача на тяжке матеріальне становище внаслідок впровадження карантину, знову ж таки, вказані твердження не підтверджені жодними доказами. При цьому, в умовах карантинних обмежень перебуває не лише відповідач, а і Державне підприємство "Управління справами Фонду державного майна України".
З урахуванням усього вищезазначеного, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог Державного підприємства "Управління справами Фонду державного майна України" у повному обсязі.
Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим кодексом.
Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.
Згідно зі ст. ст. 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Статтею 276 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на вказані обставини, ґрунтуючись на матеріалах справи, апеляційний суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 29.06.2021 у справі №910/5648/21 прийнято з повним та усебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "ВБ Нерухомість" не підлягає задоволенню.
У зв`язку з відмовою у задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання покладаються на скаржника.
Керуючись ст. ст. 267 - 285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ВБ Нерухомість" залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 29.06.2021 у справі №910/5648/21 залишити без змін.
3. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "ВБ Нерухомість".
4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у строк двадцять днів з дня складення її повного тексту.

Повний текст складено 04.11.2021.

Головуючий суддя                                                            В.В. Шапран 

Судді                                                                                С.І. Буравльов

                                                                                В.В.Андрієнко