ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/1874/21	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №700/538/21 Категорія:  	Бесараб Н. В. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Бондаренко С. І. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       11 листопада 2021 року : Черкаський апеляційний суд в складі:

суддів                                         Бондаренка С.І., Бородійчука В.Г., Новікова О.М.
за участю секретаря                    Любченко Т.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Лисянського районного суду Черкаської області від 09 серпня 2021 року, постановлену у складі судді Бесараб Н.В., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності у порядку розподілу майна колишнього подружжя, -

в с т а н о в и в :

В серпні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання права власності у порядку розподілу майна колишнього подружжя.
В обґрунтування позову зазначив, що він та ОСОБА_1 перебували в офіційному шлюбі з 10 жовтня 2010 року. 02 лютого 2021 року рішенням Лисянського районного суду Черкаської області, яке набрало законної сили 16 березня 2021 року, шлюб між ними розірвано. 
Станом на момент подання позовної заяви, між ними виник спір щодо віднесення до спільного майна подружжя житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , а також спір щодо його поділу.
Позивач вважає, що вказаний житловий будинок є їх спільною власністю в рівних частках, тобто по Ѕ частині, але відповідач цього не визнає, та вважає, що даний будинок є лише її особистою власністю, оскільки право власності на нього зареєстровано лише за нею, а придбання будинку відбулося ще до моменту офіційної реєстрації шлюбу між ними.
При цьому ОСОБА_2 зазначає, що будинок куплено в період, коли вони з ОСОБА_1 проживали однією сім`єю та кошти на його придбання надавалися ними за рахунок особистих коштів кожного з них окремо в рівних частинах, тобто по Ѕ від вартості будинку. 
До того ж будинок, під час їх шлюбу було реконструйовано за рахунок їх спільних грошових коштів, в результаті чого його загальна площа значно збільшилась із 57,2 квадратних метри до 221,7 квадратних метри, тобто майже в 4 (чотири) рази.
Зазначає, що в подальшому, після офіційної реєстрації шлюбу між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , за спільні кошти подружжя було придбано земельну ділянку, на якій розташований вказаний житловий будинок, кадастровий номер - 7122886800:01:001:0110.
На підставі викладеного просив в порядку розподілу майна подружжя визнати за позивачем право власності на Ѕ частину будівельних матеріалів, обладнання та конструктивних елементів, що були використані в процесі будівництва та існують у вигляді домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 та Ѕ частину земельної ділянки кадастровий номер - 7122886800:01:001:0110, а іншу частину домоволодіння та земельної ділянки залишити у власності відповідача.
Одночасно з позовною заявою ОСОБА_2 подав заяву про забезпечення позову, в обґрунтування якої зазначив, що він вважає, що житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , є його спільною власністю із ОСОБА_1 , тобто по Ѕ частині даного будинку кожному із них. 
28 липня 2021 року, за адресою знаходження спірного майна з`явилися невідомі особи та просили у нього показати їм будинок, оскільки вони хочуть купити даний будинок, а про продаж будинку вони дізналися зі слів ОСОБА_1 . До того ж вказує, що спірний будинок не зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а тому у відповідача є всі можливості щодо продажу спірного будинку без згоди позивача. Зазначає, що продаж даного будинку істотно ускладнить виконання можливого рішення суду про задоволення даного позову, оскільки потребуватиме від позивача додаткових зусиль, а саме: необхідності додаткового звернення до суду з іншим позовом про визнання такого продажу недійсним, скасування права власності нового власника та визнання за ОСОБА_2 права власності на Ѕ такого будинку. 
На підставі наведеного ОСОБА_2 просив суд вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_1 або її представникам продавати та будь-яким іншим чином відчужувати житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а також земельну ділянку під цим майном, кадастровий номер – 7122886800:01:001:0110, площею 0,119 га, в тому числі і вносити до статутного фонду товариств, здійснювати їх дарування, а також заборонити добудову, перебудову, перепланування, реконструкцію, знищення майна, та продаж, дарування, внесення до статутного фонду товариств, поділ чи об`єднання земельної ділянки, кадастровий номер – 7122886800:01:001:0110.
Ухвалою Лисянського районного суду Черкаської області від 09 серпня 2021 року клопотання ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволено.
Заборонено ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) та/або її представникам (які діють на підставі довіреності чи будь-якого іншого документу, що дає право на представництво її інтересів) продавати та будь-яким іншим чином відчужувати житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а також земельну ділянку, на якій розташоване будинковолодіння, кадастровий номер – 7122886800:01:001:0110, площею 0,119 га, в тому числі і вносити до статутного фонду товариств, здійснювати їх дарування, а також заборонити добудову, перебудову, перепланування, реконструкцію, знищення майна, а також продаж, дарування, внесення до статутного фонду товариств, поділ чи об`єднання земельної ділянки, кадастровий номер – 7122886800:01:001:0110.
Ухвала суду мотивована тим, що судом встановлено, що заявлений позивачем вид заходів забезпечення позову, передбачений нормами чинного законодавства та є доцільним заходом забезпечення позову. Таке забезпечення позову є співмірним із заявленими вимогами. Крім того, вказує, що обрання даного виду забезпечення позову є обґрунтованим, так як виконання можливого рішення суду про задоволення позову може бути ускладненим чи взагалі неможливим через дії відповідача. 
Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на її незаконність та необґрунтованість, неправильність установлення обставин, які мають значення для справи, просить ухвалу Лисянського районного суду Черкаської області від 09 серпня 2021 року скасувати. 
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою про забезпечення позову, в обґрунтування якої зазначив, що предметом спору є будинок із господарчими спорудами, однак ним не наведено правових підстав для забезпечення позову, не надано додаткових документів та інших доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову саме у такий спосіб.
Відзив на апеляційну скаргу на адресу апеляційного суду не надходив.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, апеляційний суд, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Відповідно до статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачені статтею 150 ЦПК України заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Положеннями частини першої статті 150 ЦПК України визначено, що позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Згідно із частиною третьою статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.
Сторони з 10 жовтня 2010 року перебували в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб № НОМЕР_2 серія 1-СР (а.с. 34), який був розірваний рішенням Лисянського районного суду Черкаської області від 2 лютого 2021 року(а.с. 35-37). 
09 вересня 2010 року між ОСОБА_3 , яка діє від імені ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , був укладений договір за умовами якого остання придбала у власність житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 11-13).
Відповідно до розписки від 02 червня 2010 року ОСОБА_4 , останній отримав кошти в сумі сім тисяч доларів США від ОСОБА_2 та ОСОБА_1 за будинок, який належить йому на підставі договору № 3651 від 05 листопада 2003 року, посвідчений державним нотаріатом Любчич Федором Івановичем, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , претензій по розрахунку не має (а.с. 14).
Згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки № 5122 від 06 грудня 2010 року укладеного між ОСОБА_3 , яка діє від імені ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , остання придбала у власність земельну ділянку площею 0,119 га для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер 7122886800:01:001:0110 (а.с. 15-16).
Відповідно до згоди подружжя на придбання земельної ділянки № 5121 від 06 грудня 2010 року, ОСОБА_2 надав ОСОБА_1 згоду на купівлю у власність земельної ділянки площею 0,119 га для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 17).
Посилаючись на ці докази ОСОБА_2 і пред`явив позов, що вказує на наявність спору між ним та ОСОБА_1 .
В статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено право особи на звернення до суду на вирішення його спору.
ЄСПЛ у рішенні від 20 липня 2004 року у справі «Шмалько проти України» вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).
Враховуючи викладене, суд вбачає, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, наведений захід забезпечення позову відповідає вимогам розумності, обґрунтованості, адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову і спроможний забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову. Невжиття таких заходів забезпечення позову може привести до утруднення рішення суду чи його невиконання, що і є підставою для вжиття таких заходів.
За наведених обставин суд першої інстанції, на законних підставах вжив заходів забезпечення позову.
Частиною 1 статті 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Таким чином саме особі, право якої порушене, належить право визначення способу його захисту, судовий або інший.
Скориставшись зазначеним правом 06 серпня 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання права власності у порядку розподілу майна колишнього подружжя.
Право на звернення до суду за захистом порушеного права передбачає і процесуальні права визначені процесуальним законом для такого захисту в тому числі і звернутись до суду з заявою про забезпечення позову.
Таким чином доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, які викладені в оскаржуваній ухвалі.
Порушень судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановленні оскаржуваної ухвали допущено не було.
За наведених обставин, апеляційний суд не вбачає підстав для зміни чи скасування оскаржуваної ухвали суду.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – залишити без задоволення, а ухвалу Лисянського районного суду Черкаської області від 09 серпня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності у порядку розподілу майна колишнього подружжя – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного тексту судового рішення.
          Повний текст постанови виготовлений  11 листопада  2021 року.

       Судді