Ухвала
Іменем України
 
28 жовтня 2021 року
м. Київ
 
справа № 206/5156/20
провадження № 61-17367ск21 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Фаловської І. М.
розглянув касаційну скаргу адвоката Маркело Валентини Олексіївни в інтересах ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 08 вересня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи - Восьмої дніпровської державної нотаріальної контори, про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,
ВСТАНОВИВ:
У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , за участю третьої особи - Восьмої дніпровської державної нотаріальної контори, про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.
Позов мотивований тим, що відповідач ОСОБА_2 є його рідним братом. Їх батько ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідач є таким, що прийняв спадщину так, як на момент смерті батька проживав разом з ним. Їх мати (дружина їх батька) ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , тому вони з відповідачем є єдиними спадкоємцями після смерті батька.
Позивач у 6-місячний строк з дня смерті батька не подав заяву про прийняття спадщини в нотаріальну контору, так як хворів і не міг особисто звернутися до нотаріуса. Він хворіє протягом тривалого часу. Його стан здоров`я різко погіршився у листопаді 2016 року і він був госпіталізований в Комунальний заклад «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня імені Мечникова». Після ампутації правої стопи з лютого 2017 року він був визнаний інвалідом 2-ї групи, практично був прикований до ліжка, не міг змиритися зі своїм станом, повністю залежав від членів своєї родини. Влітку його стан здоров`я знову став погіршуватися і 07 серпня 2017 року позивач був госпіталізований в хірургічне відділення 12 ТМО. На стаціонарному лікуванні він перебував до 22 вересня 2017 року.
Позивач зазначав, що на похорони батька родичі привозили його з лікарні на автомобілі. Після лікування загальний стан його здоров`я трохи покращився, але трофічні виразки на куксі правої стопи не гоїлися. Він не виходив на вулицю, не міг самостійно пересуватися, не міг надягти протез через виразки на куксі стопи. На милицях він не міг пересуватися так, як боліло все тіло, а психологічний стан був жахливим. З допомогою дружини наприкінці квітня 2018 року він почав виходити на подвір`я. Таким чином, він не міг з поважних причин звернутися до нотаріуса і подати заяву про прийняття спадщини, так як за станом здоров`я потребував постійного стороннього догляду, був повністю залежним від членів своєї родини.
При цьому позивач був упевнений, що відповідач визнає його право на спадкування після смерті батька. Лікування не давало позитивних результатів і з 24 вересня до 19 жовтня 2018 року він знову перебував на стаціонарному лікуванні з діагнозом: цукровий діабет, діабетична ангіопатія нижніх кінцівок, ішемія ІІІ ступеня, трофічна виразка кукси правої стопи. У жовтні 2019 року позивач також знаходився на стаціонарному лікуванні. 15 жовтня 2019 року йому була проведена операція - некректомія в області кукси правої стопи. У 2020 році позивач перебував на стаціонарному лікуванні з 02 вересня до 02 жовтня 2020 року з тим же діагнозом.
Із лютого 2017 року ОСОБА_1 є інвалідом 2-ї групи за загальним захворюванням з порушенням опори та пересування. Він не прийняв спадщину у шестимісячний строк з поважних причин через важкий стан здоров`я. Постановою нотаріуса від 13 жовтня 2020 року йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, так як він не звернувся у 6-місячний строк після смерті батька із заявою про прийняття спадщини. Позивач не відмовлявся від спадщини.
Таким чином, ОСОБА_1 просив суд встановити йому додатковий строк у два місяці для подання заяви про прийняття спадщини за законом після смерті батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Стягнути з відповідача на його користь всі судові витрати.
Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 25 травня 2021 року позов задоволено.
Визначено позивачу додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_3 тривалістю у два місяці з моменту набрання рішенням суду законної сили.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави витрати зі сплати судового збору в розмірі 908,00 грн.
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 08 вересня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково, рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 25 травня 2021 року  скасовано та ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позову.
У касаційній скарзі, яка надійшла до Верховного Суду у жовтні 2021 року, адвокат Маркело В. О., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , просить скасувати постанову Дніпровського апеляційного суду від 08 вересня 2021 року та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
Підставами касаційного оскарження адвокат Маркело В. О., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , зазначає неврахування судом апеляційної інстанції висновку щодо поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини, викладеного у постановах Верховного Суду: від 13 березня 2020 року у справі № 314/2550/17, від 23 листопада 2020 року у справі № 315/714/19.
Крім того, адвокат Маркело В. О., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , просить поновити строк на касаційне оскарження. 
Відповідно до частини другої статті 390 ЦПК України учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.
Зважаючи на те, що копію постанови суду апеляційної інстанції особа, яка подала касаційну скаргу, отримала 22 вересня 2021 року, строк на касаційне оскарження підлягає поновленню.
Разом з тим, у відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.
Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Згідно з пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).
Судами встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 .
Після його смерті відкрилась спадщина.
Позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 є синами померлого ОСОБА_3 .
Батько сторін у справі ОСОБА_3 проживав у належному йому на праві власності будинку АДРЕСА_1 . Разом з ним за цією адресою проживав і проживає зараз відповідач ОСОБА_2 , тому є таким, що фактично прийняв спадщину. Мати сторін у справі (дружина їх батька) ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , тому вони є єдиними спадкоємцями після смерті батька.
Позивач, як спадкоємець першої черги, звернувся із заявою про прийняття спадщини лише 13 жовтня 2020 року, тобто з порушенням встановленого шестимісячного строку, у зв`язку з чим постановою нотаріуса від 13 жовтня 2020 року йому було відмовлено у видачі свідоцтва про прийняття спадщини.
Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 посилався на те, що причиною пропуску ним строку для подання заяви про прийняття спадщини стало те, що він має важкий стан здоров`я, хворіє протягом тривалого часу, у зв`язку з чим з квітня 2013 року неодноразово був госпіталізований до лікарні, є інвалідом ІІ групи за загальним захворюванням із порушенням опори та пересування, що підтверджується наданими медичними документами.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що у зв`язку з важким станом здоров`я позивач об`єктивно не міг звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини у встановлені законом строки, причини пропуску строку є поважними, а тому позивачу можливо визначити додатковий строк для звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини у два місяці з дня набрання рішенням суду законної сили.
За загальним правилом положення про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).
Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).
Згідно з частиною третьою статті 1272 ЦК Україниза позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.
За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
Правила частини третьої статті 1272 ЦК Українипро надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.
Такий висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах викладений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17, а також у постановах Верховного Суду: від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16 (провадження № 61-6700св19), від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18 (провадження № 61-10136св19), від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18 (провадження № 61?21447св19).
При цьому, вирішуючи питання поважності причин пропуску шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини кожної справи.
З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.
Разом з тим Пленум Верховного Суду України у пункті 24 постанови
від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснив, що, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.
Судами встановлено, що батько сторін у справі помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Позивач, як спадкоємець першої черги, звернувся із заявою про прийняття спадщини тільки 13 жовтня 2020 року, тобто з порушенням встановленого шестимісячного строку.
В обґрунтування поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини, ОСОБА_1 вказував на те, що він хворіє протягом тривалого часу. Так, вперше він був госпіталізований до лікарні у квітні 2013 року, коли йому був поставлений діагноз: цукровий діабет, діабетична ангіопатія нижніх кінцівок, остеомієліт І-го пальця правої стопи. У травні 2015 року він знаходився на стаціонарному лікуванні з діагнозом: цукровий діабет, 2 тип, важка форма за ускладненнями, синдром діабетичної стопи, змішана форма, Вагнер-3, остеомієліт І-ї плюснової кістки стопи, флегмона правої стопи. Його стан здоров`я різко погіршився у листопаді 2016 року і він був госпіталізований в КЗ «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня імені Мечникова», де лікувався з діагнозом: атеросклероз, ішемія правої нижньої кінцівки ІV ступеня, гангрена правої стопи, діабетична ангіопатія, СD 2 тип, важка форма. 15 листопада 2016 року була проведена операція - ампутація правої стопи. Після ампутації правої стопи з лютого 2017 року він був визнаний інвалідом 2-ї групи, практично був прикований до ліжка, не міг змиритися зі своїм станом, повністю залежав від членів своєї родини. Влітку його стан здоров`я знову став погіршуватися і 07 серпня 2017 року, він був госпіталізований у хірургічне відділення 12 ТМО, де лікувався з діагнозом: цукровий діабет, діабетична ангіопатія нижніх кінцівок, ангіопатична кукса правої стопи, трофічні виразки кукси правої стопи. На стаціонарному лікуванні він перебував до 22 вересня 2017 року. На похорони батька родичі привозили його з лікарні на автомобілі. Після лікування загальний стан його здоров`я трохи покращився, але трофічні виразки на куксі правої стопи не гоїлися. Він не виходив на вулицю, не міг самостійно пересуватися, не міг надягти протез через виразки на куксі стопи. На милицях він не міг пересуватися так, як боліло все тіло, а психологічний стан був жахливим. З допомогою дружини наприкінці квітня 2018 року він почав виходити на подвір`я. Таким чином, він не міг з поважних причин звернутися до нотаріуса і подати заяву про прийняття спадщини так, як за станом здоров`я потребував постійного стороннього догляду, був повністю залежним від членів своєї родини. Був впевнений, що його брат визнає його право на спадкування після смерті батька. Лікування не давало позитивних результатів і з 24 вересня до 19 жовтня 2018 року, він знову перебував на стаціонарному лікуванні з діагнозом: цукровий діабет, діабетична ангіопатія нижніх кінцівок, ішемія ІІІ ступеня, трофічна виразка кукси правої стопи. В жовтні 2019 року він знаходився на стаціонарному лікуванні так, як не міг терпіти біль. Нижні кінцівки були в ранах, шкіра на них почорніла, були набряки кінцівок, оніміння нижніх кінцівок. 15 жовтня 2019 року була проведена операція - некректомія в області кукси правої стопи. У 2020 році він перебував на стаціонарному лікуванні з 02 вересня до 02 жовтня 2020 року з тим же діагнозом. Для лікування необхідні були значні кошти, його пенсії на придбання ліків не вистачає. Він зателефонував відповідачу і запропонував йому оформити разом із ним спадщину та вирішити питання хоча б часткової компенсації вартості спадкового майна, але відповідач заявив йому, що він не прийняв спадщину і не визнає його спадкоємцем після смерті їх батька. Із лютого 2017 року він є інвалідом 2-ї групи за загальним захворюванням з порушення опори та пересування.
Разом з тим, суд апеляційної інстанції вважав, що надані позивачем докази щодо неможливості подання заяви про прийняття спадщини у зв`язку з погіршенням його стану здоров`я, хворобою, лікуванням не є належними доказами, оскільки носять періодичний характер та охоплюють лише незначний період строку, відведеного на прийняття спадщини.
Останнім днем звернення до нотаріуса із заявою було 19 березня 2018 року, в той час, як позивач звернувся до нотаріуса з відповідною заявою у жовтні 2020 року. Позивач обґрунтував неможливість вчасного звернення лише посиланням на свою хворобу, яка періодично загострювалася, що з усього шестимісячного строку, передбаченого для звернення із заявою про прийняття спадщини, становило три дні - до 22 вересня 2017 року.
Позивачем не надано належних та допустимих доказів існування непереборних обставин, які перешкоджали йому протягом встановлених законом шести місяців реалізувати своє право на звернення до нотаріуса з відповідною заявою про прийняття спадщини після смерті батька, періоди перебування на стаціонарному лікуванні носили періодичний (1, 2 рази на рік) тимчасовий характер, що не свідчить про відсутність у нього можливості звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини.
Крім того, як правильно зауважив суд апеляційної інстанції, позивачем не доведено відсутність у нього можливості надіслати зазначену заяву засобами поштового зв`язку. При тому, що сам позивач протягом розгляду справи заявляв про наявність у нього підтримки та допомоги членів його сім`ї, які супроводжували його та на автомобілі привозили на поховання батька.
Оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, у першу чергу, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду.
Факт перебування на лікуванні в закладі охорони здоров`я у всіх випадках не може вважатися безумовною підставою для визначення додаткового строку. Важливимиу цьому аспекті є тривалість стаціонарного лікування та ступінь захворювання.
Звернення позивача за медичною допомогою протягом 2018-2019 років не впливає на поважність причин пропуску строків звернення з відповідною заявою та не доводить наявність труднощів для спадкоємця вчасно звернутися із заявою про прийняття спадщини у встановлені законом строки.
Суд апеляційної інстанції встановивши, що ОСОБА_2 пропустив строк для прийняття спадщини майже на три роки, обґрунтовано дійшов висновку про відсутність підстав для надання позивачу додаткового строку для прийняття спадщини, оскільки позивач не довів наявність перешкод, які впливали на своєчасність подання заяви до нотаріальної контори щодо прийняття спадщини.
Таким чином, судом апеляційної інстанції при винесенні постанови враховані висновки Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.
Доводи касаційної скарги про неврахування судом апеляційної інстанції висновку щодо поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини,викладеного у постановах Верховного Суду: від 13 березня 2020 року у справі № 314/2550/17, від 23 листопада 2020 року у справі № 315/714/19, є безпідставними, оскільки в цих постановах викладений висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, однак справи мають різні встановлені обставини.
Так, у постанові Верховного Суду від 13 березня 2020 року у справі № 314/2550/17, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що народження незадовго до смерті спадкодавця, лікування в умовах стаціонару в період строку для подання заяви про прийняття спадщини, а також незначний період (трошки більше місяця) пропуску строку для подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини є поважними причинами пропуску такого строку та такими, що пов`язані з об`єктивними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
Разом з тим у цій справі, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позивач не довів наявність перешкод, які впливали на своєчасність подання заяви до нотаріальної контори щодо прийняття спадщини, оскільки періоди перебування позивача на стаціонарному лікуванні носили періодичний (1, 2 рази на рік), тимчасовий характер, а в період, передбачений для звернення із заявою про прийняття спадщини, становили три дні - до 22 вересня 2017 року, а також те, що ОСОБА_2 пропустив строк для прийняття спадщини майже на три роки.
Таким чином, судом апеляційної інстанції враховані висновки Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладені у зазначених особою, яка подала касаційну скаргу, постановах.
Саме по собі посилання на неоднакове застосування положень ЦК України у різних справах хоч і у подібних правовідносинах, але з різними встановленими обставинами, не має правового значення для цієї справи та не свідчить про різне застосування чи тлумачення норм матеріального права.
Доводи касаційної скарги висновку суду апеляційної інстанції не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції згідно зі статтею 400 ЦПК України.
Зі змісту касаційної скарги та доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що скарга є необґрунтованою, а Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку.
Підстави, передбачені статтею 411 ЦПК України, для скасування судового рішення, що оскаржується, відсутні.
Керуючись статтею 390, пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Поновити адвокату Маркело Валентині Олексіївні, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , строк касаційного оскарження постанови Дніпровського апеляційного суду від 08 вересня 2021 року.
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою адвоката Маркело Валентини Олексіївни в інтересах ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 08 вересня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи - Восьмої дніпровської державної нотаріальної контори, про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику. 
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                                С. Ю. Мартєв
 
В. М. Ігнатенко
 
І. М. Фаловська