ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/22755/20                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Балась Т.П.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  06 жовтня 2021 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді-доповідача                    Глущенко Я.Б., 
суддів                                                            Пилипенко О.Є., Черпіцької Л.Т.,
секретаря                                                  Строяновської О.В.,
розглянувши у порядку письмового провадження справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Марафет Хоум» до Київської митниці Державної митної служби України про визнання протиправними дій, визнання протиправним і скасування рішення, за апеляційною скаргою Київської митниці Державної митної служби України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 червня 2021 року, -
В С Т А Н О В И В:
У вересні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Марафет Хоум» (далі - позивач, ТОВ «Марафет Хоум») звернулось у суд з позовом до Київської митниці Державної митної служби України (далі - відповідач, Київська митниця) про визнання протиправними дій, визнання протиправним і скасування рішення, яким скориговано митну вартість товарів за резервним методом. 
На обґрунтування позову зазначає, що для митного оформлення надані належні документи для визначення митної вартості товара за першим методом. Розбіжність умов поставки у декларації країни відправлення, контракті та інвойсі, на яку посилається відповідач, не впливає на правильність визначення товариством митної вартості товара. 
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 січня 2020 року позов задоволено. 
Не погоджуючись із рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.
На обґрунтування вимог скарги апелянт зазначає, що декларантом додатково не надано на запит митниці, для підтвердження заявленої вартості товарів, документів у повному обсязі, а ті, що були надані, містилися розбіжності та не підтверджували числові значення складових вартості товару. Проте суд першої інстанції не прийняв до уваги зазначені обставини, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог та скасування рішення митниці про коригування митної вартості товарів.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач наголошує, що рішення місцевого суду є законним та обґрунтованим. Акцентує увагу, що на підтвердження заявленої митної вартості оцінюваного товару надав митному органу документи, які відповідають переліку, визначеному у частині 2 статті 53 Митного кодексу України, та чітко ідентифікують товар, містять достовірні дані про числові показники складових митної вартості.
Розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження на підставі пункта 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів уважає, що апеляційну скаргу потрібно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, з таких підстав.
Судом установлено, що між ТОВ «Марафет Хоум» та «Biochimica Spa» 06 квітня 2019 року укладено Контракт №3, відповідно до умов якого продавець продає, а покупець купує продукцію, вироблену компанією «Biochimica Spa» (товар), ціна і кількість якої визначаються згідно з рахунком-фактурою (інвойсом), що є невід`ємним додатком до цього договору.
У вересні 2020 року «Biochimica Spa» здійснив поставку товарів позивачу на умовах EXW зі складу «Biochimica Spa», що підтверджується міжнародною товарно-транспортною накладною CMR від 02 вересня 2020 року №359707.
З метою митного оформлення товара, ввезеного в Україну на підставі вказаного вище контракта, позивачем 08 вересня 2020 року до Київської митниці подано електронну митну декларацію, у якій для митного оформлення пред`явлено товар: Мийні засоби та засоби для чищення расфасовані для роздрібної торгівлі (не в аерозольній Упаковці).
Митна вартість товара за вказаною митною декларацією склала 9596,88 доларів США і була визначена із застосуванням основного методу за ціною договора (контракта).
На підтвердження заявленої митної вартості товара митному органу подані:
- рахунок-проформа (інвойс) від 25 серпня 2020 року № 114;
- рахунок-фактура (інвойс) від 02 вересня 2020 року № Е267;
- рахунок-фактура (інвойс) від 03 вересня 2020 року № Е270;
- автотранспортна накладна від 02 вересня 2020 року № 350707;
- книжка МДП від 03 вересня 2020 року № JX.82968550;
- сертифікат з перевезення (походження) товара форми EUR. 1 від 03 вересня 2020 № S33311;
- банківський платіжний документ від 26 серпня 2020 року № П/Д№54;
- документ, шо підтверджує вартість перевезення товара від 04 вересня 2020 року № 09/04-2;
- зовнішньоекономічний договір від 06 квітня 2019 року № 3;
- договір про надання послуг митного брокера від 11 січня 2016 року № 1/2016;
- інформація про позитивні результати державних видів контролю при застосуванні Порядка інформаційного обміну між органами доходів і зборів від 08 вересня 2020 року № 5923876;
- лист Biochimica б/н від 07 вересня 2020 року;
- митна декларація, за якою було відмовлено у випуску товарів № UA 100070.2019.245282 від 24 вересня 2019 року.
Розглянувши подані позивачем документи для підтвердження заявленої у декларації митної вартості, митний орган направив позивачеві електронне повідомлення, у якому зазначив, що під час контролю правильності визначення митної вартості встановлено відсутність у документах, приєднаних до митної декларації, всіх відомостей, які б підтверджували числові значення складових митної вартості, а також виявлені у них розбіжності.
Посилаючись на положення частини 2 статті 53 Митного кодексу України, митний орган запропонував надати додаткові документи для підтвердження митної вартості імпортованих товарів, а саме: 1) транспортні (перевізні) документи та документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів, передбачені положеннями наказа №599; 2) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування; 3) завірений належним чином банківський платіжний документ; 4) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товара; 5) виписку з бухгалтерської документації; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митного відправлення товара; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товара або сировини.
На вказаний запит декларант надав відповідачу, зокрема, договір організації перевезень вантажів автомобільним транспортом № 291019 від 29 жовтня 2019, рахунок на транспортування № 317 від 04 вересня 2020, прайс-лист виробника б/н від 01 лютого 2019 року, прайс-лист ТОВ «МарафетХоум» для реалізації в Україні б/н від 05 листопада 2019 року, копія експортної декларації № 20ITQUC1T0029449E0 від 03 вересня 2020 року, а також повідомив про неможливість надання інших документів.
Київською митницею 08 вересня 2020 року прийняте спірне рішення про коригування митної вартості №UA100020/2020/000055/2, згідно з яким відповідач, застосувавши резервний метод визначення митної вартості товарів (метод 2ґ), заявлену позивачем митну вартість товара у митній декларації № UA 100070.2019.245282 від 24 вересня 2019 року скоригував до рівня 20384,48 EUR.
Обґрунтовуючи підстави не прийняття заявленої позивачем митної вартості товара, митний орган у графі 33 спірного рішення зазначив, що надані позивачем документи не містять достовірних та об`єктивних відомостей, які б підтверджували числові значення складових митної вартості, оскільки для підтвердження транспортних витрат надана довідка від 27 липня 2020 № 07/27 від TOB «ДАОРА», який не є перевізником відповідно до транспортної накладної CMR від 02 вересня 2020 року № 350707. Також, пунктом 4.1 контракта від 06 квітня 2019 року № 3 передбачено 100% попередню оплату за товар. До митного оформлення надано платіжний документ від 26 серпня 2020 року №54. Зазначений платіжний документ надано без дотримання вимог, визначених в Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21 сіня 2004 року № 22, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29 березня 2004 року за № 377/8976 (далі - Інструкція), яка передбачає проставлення на платіжних дорученнях дати, підпису та відбитка штампа банка.
Скоригована відповідачем митна вартість товара ґрунтується на інформації митної декларації від 23 квітня 2020 року.
На підставі прийнятого рішення про коригування митної вартості товара, Київська митниця 08 вересня 2020 року видала позивачу картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення.
Не погоджуючись з рішеннями митного органу, позивач звернувся з позовом до суду.
Постановляючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем належними доказами не доведено, що позивачем до митного органу не надано усіх необхідних документів для підтвердження заявленої у митній декларації митної вартості товара, внесено до декларацій недостовірні або неточні відомості, або надано документи, котрі містили розбіжності, що у свою чергу унеможливлювало б визначення митної вартості товара за ціною договора. При цьому, повноваження митниці щодо витребування додаткових документів для перевірки правильності визначення митної вартості товара можуть бути реалізовані за наявності обґрунтованих підстав для сумніву у правильності митної оцінки товара.
Колегія суддів з таким висновку суду погоджується з огляду на таке.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України в органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини з приводу митного контролю та митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, справлянням митних платежів регулюються положеннями Митного кодексу України, Податкового кодексу України та інших законів України з питань оподаткування.
Згідно частини 1 статті 49 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Частинами 1-2 статті 51 Митного кодексу України встановлено, що митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.
За правилами частини 2 статті 52 Митного кодексу України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товара, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.
Відповідно до частини 1 статті 53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Згідно частини 2 статті 53 Митного кодексу України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товара; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товара та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товара; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товара, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товара підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Частиною 3 статті 53 Митного кодексу України встановлено обов`язок декларанта або уповноваженої ним особи на письмову вимогу митного органу протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Відповідно до частин 5-6 статті 53 Митного кодексу України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті. Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товара.
Аналіз наведених положень свідчить про те, що законом визначений вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.
Митні органи мають право витребовувати додаткові документи на підтвердження задекларованої митної вартості у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що є обов`язковою обставиною, з якою закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статті 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 809/278/17, від 23 січня 2020 року у справі № 804/4365/16.
В силу приписів частин 1-3 статті 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.
Митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:
1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товара умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості (частини 6 статті 54 Митного кодексу України).
Відповідно до статті 57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.
Відповідно до частин 1-2 статті 64 Митного кодексу України у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ). Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях.
Колегія суддів, дослідивши документи, які подавались позивачем під час митного оформлення товара, вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про недоведеність тверджень відповідача щодо неповноти, неточності чи недостатності наданих позивачем з первинною митною декларацією документів та наведених в ній відомостей для визначення митної вартості товара за основним методом; наявності встановлених Законом обмежень для застосування першого методу та обставин достатніх для відмови у митному оформленні товара за першим методом, а також підстав для використання резервного методу визначення митної вартості товара.
Надані позивачем документи кореспондуються між собою та містять чітку інформацію про товар, його ціну та не містять розбіжностей, відтак підтверджують числові значення митної вартості (її складових) та не дають підстав для сумніву щодо повноти та правильності її визначення декларантом.
Доводи апелянта про те що, Товариство з обмеженою відповідальністю «Даора» не є перевізником відповідно до транспортної накладної CMR від 02 вересня 2020 року, №350707 колегією суддів не приймається до уваги, з наступних підстав.
Так, 29 жовтня 2019 року між ТОВ «Марфет Хоум» (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Даора» (далі - ТОВ «Даора») (виконавець) був укладений договір про надання транспортно-експедиційних послуг з перевезення вантажів автомобільним транспортом №291019, за умовами якого виконавець зобов`язується за замовленням замовника здійснити транспортно-експедиторське обслуговування і організацію перевезень вантажу замовника в міжміському та міжнародному сполученні, а також доставку довіреного йому експортного, імпортного та транзитного вантажу автомобільним вантажним транспортом в пункт призначення, а замовник зобов`язується оплатити послуги виконавця.
Пунктом 2.2 цього договору визначено, що на кожне перевезення оформляється транспортне замовлення (в подальшому заявка), яке є невід`ємною частиною даного договору і має юридичну силу, навіть якщо воно отримано або передано за допомогою факсимільного зв`язку, або електронною поштою.
Згідно з пунктом 1.2 договора виконавець має право залучати для виконання своїх зобов`язань за цим договором третіх осіб (перевізників), залишаючись при цьому відповідальним за дії цих осіб як за свої власні.
Між ТОВ «Марафет Хоум» та ТОВ «Даора» 31 серпня 2020 року підписана заявка № 11 до договору №291019 від 29 жовтня 2019 року, відповідно до якого визначено наступний маршрут перевезення: 40069 Zola Predosa, Італія - м. Київ, вул. Корольова, 1; найменування вантажа: Biochimica - Побутова хімія - засоби для прання; ставка (ціна) фрахта: 69451,00 грн.
В матеріалах справи міститься довідка від 04 вересня 2020 року №09/04-2, з якої вбачається, що витрати за перевезення вантажу автомобілем №AO 2155 BO / НОМЕР_1 по маршруту від 40069 Zola Predosa, Італія до м. Київ Україна склали 69451,00 гривень, в тому числі транспортно-експедиційні витрати до кордону України п/п Чоп з місця завантаження в Zola Predosa 45143,00 грн. (в тому числі разом з транспортними витратами, розвантажувально-навантажувальними роботами та експедиторськими послугами в розмірі 500 грн.), витрати від п/п Чоп до місця розвантаження та вивантаження м. Київ, відстань 19348,00 грн., та транспортно-експедиційні послуги (винагорода експедитора) 4960,00 грн. (в тому числі ПДВ (20%) - 826,67 грн.).
Наведена вартість транспортування також відповідає сумі, вказаній в рахунку на оплату №317 від 04 вересня 2020 року.
Окрім того, інформація про маршрут руху вантажу, транспортний засіб, яким здійснювалось перевезення оцінюваного товара, зазначені у довідці про транспортні витрати, узгоджується з інформацією, що зазначена у міжнародній товарно-транспортній накладній (CMR) 02 вересня 2020 року № 350707, а маршрут руху, умови перевезення, відповідають умовам поставки, що були передбачені контрактом.
Отже, твердження митного органа про те, що позивачем не надано документів від безпосереднього перевізника, який зазначений у CMR від 02 вересня 2020 № 350707 - безпідставні, оскільки позивачем належним чином та в повному обсязі підтверджено витрати на транспортно-експедиційні послуги.
Супутні витрати продавця не є складовими митної вартості в розумінні частини десятої статті 58 Митного кодексу України, оскільки такі витрати включені до ціни, що фактично сплачена або підлягає сплаті, а тому не впливають на числові значення митної вартості товарів.
Також положення статті 53 Митного кодексу України не містять вимог щодо додаткового підтвердження ціни, вказаної у документах, які підтверджують митну вартість товара.
Щодо посилання апелянта, що платіжне доручення від 26 серпня 2020 року № 54 не відповідає вимогам, визначеним в Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, яка затверджена постановою Правління Національний банк України від 21 січня 2004 року № 22, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 29 березня 2004 року за № 377/8976 (далі - Інструкція №22), колегія суддів не приймає до уваги, з наступних підстав.
Як встановлено судом та не спростовано апелянтом, 06 квітня 2019 року між Компанією «Biochimica S.p.A.» (Італія) (продавцем) та ТОВ «Марафет Хоум» (покупцем) укладено контракт №3, згідно з умовами якого продавець продає, а покупець купує продукцію, вироблену компанією «Biochimica S.p.A.».
Відповідно до пункта 2.1 даного контракта ціна та кількість товара визначається згідно з рахунком - фактурою (Інвойс), що є невід`ємним додатком до цього договору.
Пунктом 1.4 Інструкції №22 встановлено, що платіжне доручення - розрахунковий документ, що містить письмове доручення платника обслуговуючому банку про списання зі свого рахунку зазначеної суми коштів та її перерахування на рахунок отримувача.
Відповідно до пункта 2.1 Інструкції №22 розрахункові документи складаються на бланках, форми яких наведені в додатках до цієї Інструкції. Реквізити розрахункових документів, їх реєстрів та відомості заповнюються згідно з вимогами, зазначеними в указівках щодо заповнення реквізитів розрахункових документів, їх реєстрів та відомості (додаток 9) та відповідних главах цієї Інструкції.
Пунктами 2.3, 2.4, 2.5 Інструкції №22 передбачено, що відповідальність за правильність заповнення реквізитів розрахункового документа несе особа, яка оформила цей документ і подала до обслуговуючого банку.
Банк перевіряє відповідність заповнення реквізитів розрахункових документів клієнтів, крім інкасових доручень (розпоряджень), вимогам додатка 9 до цієї Інструкції:
банк платника перевіряє заповнення таких реквізитів: «Платник», «Код платника», «Рахунок платника», «Банк платника» та «Підписи платника» (якщо згідно з формою документа вимагається його заповнення);
банк отримувача - заповнення таких реквізитів: «Отримувач», «Код отримувача», «Рахунок отримувача», «Банк отримувача» та «Підписи отримувача» (якщо згідно з формою документа вимагається його заповнення);
банк стягувача - заповнення таких реквізитів: «Стягувач», «Код стягувача», «Рахунок стягувача», «Банк стягувача», а також «М.П. стягувача» та «Підписи стягувача» (якщо згідно з формою документа вимагається їх заповнення).
Якщо розрахункові документи, у яких перевірено реквізити, заповнено з порушенням вимог цієї глави, глав 5, 6 і 12 та додатка 9 до цієї Інструкції, то банк, що здійснив перевірку, повертає їх без виконання згідно з пунктами 2.15 і 2.18 цієї глави та пунктом 11.11 глави 11 цієї Інструкції.
З наданого до митного оформлення платіжного доручення від 26 серпня 2020 року № 54 вбачається, що воно містить усі визначені Інструкцією реквізити, які відповідають реквізитам сторін, зазначеним у контракті від 06 квітня 2019 року №3 у розділах «покупець» та «продавець», з огляду на що доводи митного органу про невідповідність платіжного документа від 26 серпня 2020 року № 54 вимогам Інструкції №22 не знайшли свого документального підтвердження.
Колегія суддів звертає увагу, що при поданні апеляційної скарги відповідачем не надано переконливих та допустимих доказів того, що Банком не було проведено операцію за платіжним дорученням від 26 серпня 2020 року № 54. До того ж,  на митний орган не покладено обов`язок щодо перевірки правильності заповнення платіжних доручень, згідно Інструкції №22.
Згідно частини 7 статті 54 Митного кодексу України у разі якщо під час проведення митного контролю орган доходів і зборів не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.
Отже, з огляду на встановлені обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що митний орган не надав належних та допустимих доказів на підтвердження того, що документи, подані декларантом, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, невідповідності обраного позивачем методу визначення митної вартості товара. В поданих при митному оформленні товара документах відсутні розбіжності, оскільки вони містять всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товара та ціни, що підлягає сплаті за цей товар.
Окрім цього, Київською міською не надано належних доказів на підтвердження правомірності застосування до Товариства з обмеженою відповідальністю «Марафет Хоум» саме другорядного методу визначення митної вартості - резервного, та послідовного вибору методів, як того вимагають положення частини 3 статті 57 Митного кодексу України.
Колегія суддів зауважує, що однієї лише вказівки на наявність розбіжностей та недоліків у поданих документах, без роз`яснення, в чому такі розбіжності полягають, який їхній вплив на митну вартість оцінюваного товара і чому без їх усунення заявлена митна вартість не може бути визнана, недостатньо для висновку про неможливість застосування основного методу визначення митної вартості.
У правових позиціях Верховного Суду неоднаразово наголошувалося на невідповідності рішень про коригування митної вартості товарів вимогам законодавства з тієї підстави, що митницею у спірних рішеннях не наведено пояснень щодо зроблених коригувань на обсяги партії, умови поставки, комерційні умови тощо та не зазначено докладної інформації і джерел, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу (постанови Верховного Суду від 31.01.2018 р. № 813/7272/13-а (К/9901/3036/18), від 02.03.2018 р. по справі № 804/2997/17 (К/9901/4472/17).
Ураховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення адміністративного позову.
Відповідно до пункта 1 частини 1 статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Приписи статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції судове рішення ухвалено з дотриманням норм чинного матеріального та процесуального права і підстави для його скасування відсутні.
Керуючись статтями 33, 34, 243, 311, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Київської митниці Державної митної служби України залишити без задоволення.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 червня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя                                                            Я.Б. Глущенко

Судді                                                                                 О.Є. Пилипенко

                                                                                          Л.Т. Черпіцька