ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 580/3946/21                               Головуючий у 1 інстанції - Гаращенко В.В.
                                                                             Суддя-доповідач - Василенко Я.М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  29 вересня 2021 року                                                                                        м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого                    Василенка Я.М.,
суддів                              Кузьменка В.В., Мельничука В.П.,
за участю секретаря          Шляги А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 22.07.2021 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Черкаській області про скасування вимоги та зобов`язання вчинити дії, -
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернулась до суду першої інстанції з позовом, в якому просила: 
- визнати протиправною та скасувати вимогу від 10.02.2021 № Ф-18815-13 про сплату боргу з єдиного внеску в сумі 9 595, 31 грн.
15.07.2021 до суду першої інстанції надійшла заява (клопотання) ОСОБА_1 про відмову від позову та закриття провадження у справі, а також стягнення на користь позивача судових витрат зі сплати судового збору та витрат на правничу допомогу. Підставою для подання даної заяви (клопотання) стало те, що оскаржувані порушення були виправлені суб`єктом владних повноважень.
Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 22.07.2021 заяву (клопотання) ОСОБА_1 про закриття провадження в адміністративній справі задоволено частково: провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Черкаській області про скасування вимоги та зобов`язання вчинити дії закрито за п. 8 ч. 1 ст. 238 КАС України; стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Черкаській області (18002, м. Черкаси, вул. Хрещатик, 235, код ЄДРПОУ 44131663) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 908, 00 грн.; в задоволенні решти заяви (клопотання) відмовлено. 
Не погоджуючись з вказаною ухвалою ОСОБА_1 звернулась із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу в частині розподілу судових витрат та прийняти нову ухвалу, якою стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача понесені судові витрати в сумі 10 926, 53 грн., з яких 10 000, 00 грн. - витрати на правничу допомогу, 926, 53 грн. - витрати на сплату судового збору. Також, апелянт просить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 2  500, 00 грн., пов`язаний з розглядом справи судом апеляційної інстанції. 
В судове засідання сторони не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у зв`язку із чим, колегія суддів, на підставі ч. 13 ст. 10, ч. 4 ст. 229, ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) розглядає справу за їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що зазначена апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Зазначене узгоджується з позицією, викладеною в п. 13.1 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про судове рішення в адміністративній справі» від 20.05.2013 № 7, відповідно до якого у разі часткового оскарження судового рішення суд апеляційної інстанції в описовій частині свого рішення повинен зазначити, в якій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, і при цьому не має права робити правові висновки щодо неоскарженої частини судового рішення.
Відповідно до частини першої статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Колегія суддів звертає увагу, що оскаржуваною ухвалою провадження у справі було закрито у зв`язку із фактичним задоволенням позову відповідачем. Питання розподілу судового збору у такому випадку регулює стаття 140 КАС України.
Так, згідно частини першої статті 140 КАС України у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються із позивача, крім випадків, коли позивач звільнений від сплати судових витрат. Однак, якщо позивач відмовився від позову внаслідок задоволення його відповідачем після подання позовної заяви, то суд за заявою позивача присуджує всі понесені ним у справі витрати із відповідача.
Таким чином, нормами КАС України чітко передбачено, що у разі відмови позивача від позову внаслідок задоволення його відповідачем після подання позовної заяви всі понесені позивачем у справі витрати присуджуються йому із відповідача.
Як вірно було встановлено судом першої інстанції, відповідно до квитанції від 11.06.2021 № 12464 ОСОБА_1 сплатила судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 908, 00 грн., які підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача відповідно до частини першої статті 140 КАС України.
В той же час, комісія банку за проведення платежу (судового збору за подання позову) у розмірі 18, 53 грн. стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача не підлягає, оскільки вказані кошти не є судовим збором та/або витратами, пов`язаними з розглядом справи, а є винагородою банківської установи за проведення транзакції. Отже, доводи апелянта в цій частині є необґрунтованими.
Щодо стягнення на користь позивача витрат на правову допомогу в розмірі 10 000, 00 грн., колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Так, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
При цьому, даною статтею передбачено цілі розподілу, визначення розміру та розмір судових витрат.
Зокрема, згідно ч. 3 ст. 134 КАС України, для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Крім зазначеного вище, колегія суддів звертає увагу на положення ч. 6 та ч. 7 КАС України, відповідно до яких, визначено, що у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Аналіз положень ст. 134 КАС України дає підстави для висновку про те, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.
Згідно до положень ч.ч. 1-6 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому, суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
У разі відмови у задоволенні вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, або залишення позовної заяви без розгляду чи закриття провадження у справі, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від сплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу позивачем додано: копію договору про надання правничої допомоги № 24/20 від 24.07.2020, додаткову угоду № 1 від 21.05.2021, акт № 2 про надані послуги від 11.06.2021 на суму 10  000, 00 грн. та попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат.
Як вбачається із місту оскаржуваної ухвали, суд першої інстанції прийшов до висновку, що оскільки позивачем не подано доказів фактичного понесення витрат на правничу допомогу, то вони стягненню не підлягають. 
З цього приводу колегія суддів зазначає наступне.
Верховним Судом неодноразово викладено позицію про те, що можуть бути відшкодовані судові витрати на професійну правову допомогу після розгляду справи судом та подання відповідних доказів у строки, встановлені процесуальним законодавством.
Так, у постанові Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 813/481/18, зважаючи на положення частини сьомої статті 139 КАС України, судом касаційної інстанції констатовано помилковість посилань суду апеляційної інстанції у якості аргументу для відмови в задоволенні заяви про ухвалення додаткового судового рішення на відсутність документа про оплату позивачем витрат на професійну правничу допомогу, адже у пункті 2 вищенаведеного додатку від 11 лютого 2019 року до договору про надання правової допомоги від 11 лютого 2019 року № 01/2019-02 сторони узгодили, що клієнт (позивач) зобов`язаний сплатити гонорар протягом шести місяців після ухвалення судом апеляційної інстанції рішення по суті.
При вирішенні питання про наявність підстав для відшкодування на користь позивача витрат на правничу допомогу, колегія суддів враховує висновки викладені у постанові Верховного Суду від 21.01.2021 по справі № 280/2635/20, відповідно до яких, однією з особливостей процедури відшкодування витрат на професійну правову допомогу є те, що відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.
З урахуванням вказаних вище висновків, колегія суддів зазначає, що факт неподання позивачем документу, що підтверджує оплату наданих адвокатом послуг, не може слугувати підставою для відмови в відшкодуванні зазначених вище витрат за рахунок відповідача по справі. 
Отже, висновки суду першої інстанції стосовно того, що відсутність доказів фактично понесених витрат позивачем є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат є необґрунтованими.
Таким чином, враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що витрати на професійну правничу допомогу на суму 10 000, 00 грн. є документально підтвердженими.
В той же час, вирішуючи питання обґрунтованості розміру заявлених позивачем витрат на професійну правову допомогу колегія суддів враховує висновки Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду викладені, зокрема, у постанові від 14.11.2019 у справі № 826/15063/18, згідно яких: «…суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.
При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг».
Так, враховуючи, що ця категорія справ є справами незначної складності, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також ціну позову та (або) значення справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи, колегія суддів приходить до висновку, що справедливою та співмірною сумою, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача на професійну правничу допомогу є 3 000, 00 грн., а тому заява позивача в цій частині підлягає частковому задоволенню. 
Враховуючи зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції прийняте рішення з частковим порушенням норм матеріального та процесуального права.
В свою чергу, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315, п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції вирішив її скасувати в частині відмови у задоволенні заяви щодо стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу та ухвалити нове рішення про часткове задоволення такої заяви, оскільки судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права.
Що стосується відшкодування витрат на правову допомогу за перегляд справи у суді апеляційної інстанції у розмірі 2 500, 00 грн., колегія суддів зазначає наступне.
З матеріалів справи вбачається, що позивачем на підтвердження понесених витрат на правову допомогу у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції надано наступні документи: копію договору про надання правничої допомоги № 24/20 від 24.07.2020, копію додаткової угоди № 2 від 10.08.2021, акт № 3 про надані послуги від 11.08.2021 на суму 2 500 грн. та попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат.
Отже, в матеріалах справи міститься документальне підтвердження витрат на правничу (правову) допомогу за перегляд справи у суді апеляційної інстанції та наявні документи.
Знову ж таки, на переконання колегії суддів, заявлені до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2 500, 00 грн. є неспівмірними зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг позивачу, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (послуг), а тому колегія суддів приходить до висновку про необхідність стягнення з Головного управління Державної податкової служби у Черкаській області на користь ОСОБА_1 витрат, понесених позивачем на професійну правничу допомогу за перегляд справи у суді апеляційної інстанції у розмірі 1 500, 00 грн., що буде, за даних обставин справи, справедливим і співмірним відшкодуванням таких витрат.
Керуючись ст.ст. 229, 243, 244, 250, 310, 312, 315, 317, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд 
ПОСТАНОВИВ :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 22.07.2021 скасувати в частині відмови у задоволенні заяви ОСОБА_1 щодо стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у Черкаській області на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу та прийняти в цій частині нове рішення, яким заяву в даній частині задовольнити частково.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у Черкаській області (18002, м. Черкаси, вул. Хрещатик, 235, код ЄДРПОУ 44131663) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 000, 00 грн.
В іншій частині ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 22.07.2021 залишити без змін.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у Черкаській області (18002, м. Черкаси, вул. Хрещатик, 235, код ЄДРПОУ 44131663) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) понесені витрати на професійну правничу допомогу за перегляд справи у суді апеляційної інстанції у розмірі 1 500, 00 грн.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328-331 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий:                                                                      Василенко Я.М.

Судді:                                                                                Кузьменко В.В. 
                                                                                                        
                                                                                          Мельничук В.П.

Повний текст постанови виготовлений 04.10.2021.