Справа № 308/5557/21

П О С Т А Н О В А
Іменем України

        06 грудня 2021 року м. Ужгород

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Закарпатського апеляційного суду в складі: 
головуючого-судді: Собослой Г.Г.,
суддів: Готра Т.Ю., Мацунич М.В.,
з участю секретаря: Терпай С.М..

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргоюОСОБА_1 на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 05 травня 2021 року у справі № 308/5557/21 (Головуючий: Придачук О.А.), - 
В С Т А Н О В И Л А :
У квітні 2021 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та поділ спільного майна подружжя, а саме: квартиру загальною площею 72,70 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та легковий автомобіль марки Mazda CX-5, 2014 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , придбані за час спільного проживання однією сім`єю, та є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , визнавши за ОСОБА_2 в порядку поділу спільного майна подружжя право власності на 1/2 частину квартири загальною площею 72,70 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та право власності на 1/2 частину автомобіля марки Mazda CX-5, 2014 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , та визнавши за ОСОБА_3 в порядку поділу спільного майна подружжя право власності на 1/2 частину квартири загальною площею 72,70 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та на 1/2 частину автомобіля марки Mazda CX-5, 2014 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 .
Разом із даною позовною заявою ОСОБА_2 подав заяву про забезпечення позову, згідно з якою просив накласти арешт із забороною відчуження на майно, що зареєстроване за ОСОБА_4 , а саме: квартиру загальною площею 72,70 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та легковий автомобіль марки Mazda CX-5, 2014 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 .
Заява про забезпечення позову обґрунтована тим, що за час спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_3 за особисті кошти позивача, було придбано вищевказане майно, яке формально оформлено на матір ОСОБА_3 – ОСОБА_4 . 
У грудні 2020 року ОСОБА_3 , без відома та попередження позивача, у його відсутності, винесла речі, які були набуті у шлюбі та є спільною сумісною власністю (посуд, побутову техніку, тощо). Відповідач уникає спілкування, не бажає у позасудовий спосіб вирішувати питання щодо поділу набутого ними за час спільного фактичного проживання майна, має намір відчужити майно, що в силу ст. 60 СК України є їхньою спільною сумісною власністю. Оскільки на сьогоднішній день квартира та автомобіль зареєстровані на праві власності за ОСОБА_4 , вони можуть бути відчужені останньою у будь-який час, що у подальшому в разі реального поділу може утруднити виконання судового рішення. А тому накладення арешту на майно, що є об`єктом спільної сумісної власності, але зареєстроване за ОСОБА_4 , до вирішення справи по суті, захистить від майбутніх негативних наслідків та буде відповідати критеріям розумності, обґрунтованості і адекватності і забезпечить збалансованість інтересів учасників спірних правовідносин.
Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 05 травня 2021 року заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволено.
Вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту, із забороною відчуження, на майно, що зареєстроване за ОСОБА_4 , а саме на:
- квартиру загальною площею 72,70 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;
- легковий автомобіль марки Mazda CX-5, 2014 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 .
Не погоджуючись з даною ухвалою суду, ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування ухвали суду, як така, що постановлена з порушенням норм процесуального права, оскільки підстав передбачених чинним законодавством для задоволення заяви відсутні, оскільки в реєстрі судових рішень 11.05.2021 року оприлюднена тільки оскаржувана ухвала, а ухвала про відкриття провадження у справі в Реєстрі відсутня. При цьому в оскаржуваній ухвалі не зазначено, що така виноситься до відкриття провадження у справі.
Також, в обґрунтування апеляційної скарги, ОСОБА_4 зазначає, що поза увагою суду залишилася та обставина, що предметом спору є визнання права спільної сумісної власності на майно, як таке, що набуто позивачем та відповідачем ОСОБА_3 під час проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Тобто предметом спору може бути майно, яке на відповідному правовому титулі належить позивачу чи відповідачу ОСОБА_3 , натомістьз ухвали вбачається, що арешт та заборону відчуження накладено щодо майна яке зареєстроване на ОСОБА_4 .. Однак, в дійсності, ОСОБА_4 набула право власності на нерухоме майно та транспортний засіб у встановленому законодавством порядку, є титульним власником такого майна. Позивач не надав жодних доказів, які б давали достатньо обґрунтовані підстави припускати про наявність у ОСОБА_4 відчужити таке майно, приховати його, або розпорядитися ним у будь-який спосіб.
Разом з цим, запроваджені судом заходи забезпечення позову у формі арешту майна ОСОБА_4 є не спів мірними з матеріально-правовими вимогами позивача, оскільки судом вжито два види забезпечення позову, а саме накладення арешту і заборона відчуження. При цьому, арешт транспортного засобу, одночасно позбавить ОСОБА_4 можливості використовувати такий транспортний засіб.
Заслухваши пояснення представника ОСОБА_4 – ОСОБА_5 , яка підтримала доводи викладені в апеляційній скарзі, пояснення ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_6 , які просили ухвалу суду залишити без змін, перевіривши матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.
Статті 149 та 150 ЦПК України містять підстави та види забезпечення позову.
У відповідності до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Відповідно до частини першої статті 150 ЦПК України позов може бути забезпечений накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання тощо.
У відповідності до роз`яснення Пленуму Верховного Суду України які викладені в п. 4 постанови № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог представника позивача щодо забезпечення позову, забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкурентним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Заходи до забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу за захистом яких заявник звертається до суду.
Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.
Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду у разі задоволення позову.
З матеріалів позову вбачається, що між сторонами виник спір щодо визнання майна спільною сумісною власністю та його поділу, зокрема, квартири загальною площею 72,70 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та легкового автомобіля марки Mazda CX-5, 2014 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 .
Предметом позову у цій справі є вимоги про визнання рухомого та нерухомого майна, щодо якого судом першої інстанції застосовані засоби забезпечення позову, спільною сумісною власністю.
Суд першої інстанції при задоволенні заяви обґрунтовано вважав, що заходи забезпечення позову у вигляді арешту, яке є об`єктом спірних правовідносин, є заходом спроможним забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову, оскільки гарантує виконання можливого рішення суду, вказаний вид забезпечення позову є доцільним, пов`язаним із предметом позову та достатнім для забезпечення і такий вид забезпечення, як накладення арешту не порушує принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін та не порушує речове право володіння особи спірним майном.
Ухвала суду є законною та обґрунтованою і підстав для її зміни чи скасування не має.
Доводи апеляційної скарги про те що предметом спору у даній ситуації є або може бути майно, яке на відповідному правовому титулі належить позивачу чи відповідачу ОСОБА_3 , колегія суддів відхиляє, оскільки ОСОБА_4 , як формальний власник спірного майна є відповідачем у даній справі, і саме майно зареєстроване на ОСОБА_4 і є предметом позову. 
Так само колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо вжиття заходів зустрічного забезпечення, оскільки реалізація заходів зустрічного забезпечення є правом суду, а не його обов`язком, за винятком випадків, передбачених частиною третьою статті 154 ЦПК України, в якій зазначено, що суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, зокрема, якщо позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.
Інші доводи апеляційної скарги судова колегія до уваги не приймає, так як вони не ґрунтуються на вимогах закону та фактичних обставинах справи і не спростовують висновки суду першої інстанції.
Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, судова колегія,- 
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 05 травня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст постанови складено – 13 грудня 2021 року.

Головуючий

Судді: