ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

21 жовтня 2021 року	  м. Одеса	Справа № 915/2481/19	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Богатиря К.В.
суддів: Бєляновського В.В., Філінюка І.Г.

секретар судового засідання Арустамян К.А.

за участю представників сторін:
Від ТОВ «Південний кар`єр» -   адвокат Важеніна С. А., ордер ВЕ   № 1051591,   дата видачі : 19.10.21; посвідчення №001320 від 09.02.18;

Від АТ «Українська залізниця» -   адвокат Миргородова О.Ю., ордер ВН   № 1073543,   дата видачі : 11.10.21; посвідчення №003969 від 16.10.19; свідоцтво ОД№003969 від 16.10.19;

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Південний кар?єр»
на рішення Господарського суду Миколаївської області від 14.07.2021 (суддя суду першої інстанції - Ткаченко О.В., час і місце оголошення рішення: 14.07.2021 (повний текст складено - 26.07.2021), м. Миколаїв, вул. Адміральська, 22, Господарський суд Миколаївської області)  
по справі № 915/2481/19
За позовом: Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Одеська залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця»
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Південний кар?єр»
про стягнення 402 269,18 грн., -

ВСТАНОВИВ:

26.12.2019 Акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Українська залізниця» звернулось до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Південний кар?єр» про стягнення 402269,18 грн.,  яка мотивована неналежним виконанням відповідачем умов договору про складування вантажів в смузі відведення Одеської залізниці №ОД/П-15-532дНЮ від 25.08.2015 в частині своєчасної та повної оплати наданих відповідачу послуг зі складування вантажу, які надавались протягом 2017-2018 років.    
Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 14.07.2021 позовні вимоги задоволено; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Південний кар?єр» на користь Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Одеська залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» 342 240,00 основного боргу, 17749,65 грн. - 3% річних, 42279,53 грн. втрат від інфляції та 5133,6 грн. судового збору.
Задовольняючи вимоги про стягнення основного боргу суд першої інстанції керувався тим, що в матеріалах справи наявні акти виконаних робіт, скріплених печатками сторін на загальну суму 342 240,00 грн., які є належними та достатніми доказами на підтвердження факту надання позивачем та, відповідно, отримання відповідачем майданчику для складування вантажів у смузі відведення. При чому в подальшому відповідачем було вчинено дії, які свідчать про схвалення правочину (лист від 04.01.2018 №04-01/1-2018), тому суд дійшов до висновку, що факт використання відповідачем майданчику для складування вантажу у смузі відведення в період з вересня 2017 року по квітень 2018 року є більш вірогідним, ніж протилежні твердження відповідача.
Задовольняючи вимоги про стягнення інфляційних втрат та 3% річних, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги про стягнення основного боргу є обґрунтованими, а виконані позивачем розрахунки сум інфляційних втрат та 3% річних є арифметично вірними та такими, що виконані у відповідності до вимог закону. 

До Південно-західного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Південний кар?єр» на рішення Господарського суду Миколаївської області від 14.07.2021 по справі №915/2481/19. 
Відповідач зазначає, що в період з 20 вересня 2016 року по 2018 рік він не мав змоги здійснювати і фактично не здійснював господарську діяльність взагалі. У зв`язку з цими обставинами після закінчення дії Договору Відповідач не звертався за його продовженням, жодних дій, спрямованих на продовження договору, не вчиняв. Жодних послуг від Позивача з 2016 року Відповідач не отримував взагалі, акти прийняття-передачі послуг не підписував, печаткою не завіряв.
Відповідач вважає, що відбиток печатки, схожий на печатку Відповідача, не може бути єдиним доказом здійснення правочину. Дублікат будь-якої печатки, зовні ідентичний наданому відбитку, може створити будь-яка особа, що знає ідентифікаційний номер підприємства.
Апелянт зазначає, що наявність або відсутність відбитка печатки суб`єкта господарювання на документі не створює юридичних наслідків.
Апелянт вказує, що акти, надані Позивачем в якості доказу, є нікчемними, такими, що не укладені, адже вони були підписані не ОСОБА_1 Тому, на переконання Відповідача ці акти не можуть бути належними доказами наявності будь-яких фінансових зобов`язань Відповідача.
Відповідач також зазначив, що умовами Договору встановлення надання послуг за попередньою оплатою (п. 3.1. Договору, п. 2 Протоколу узгодження договірної ціни). Згідно зазначених умов Договору послуги не могли надаватись без 100% попередньої оплати. Тож виникнення будь-якої заборгованості у відносинах, врегульованих цим Договором, взагалі неможливе. Відсутність попередньої оплати тягне за собою ненадання Позивачем послуг. Стягнення за рішенням суду першої інстанції заборгованості за послуги, які взагалі не надавались, вочевидь порушує права Відповідача.
Апелянт вказує, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що Відповідач взагалі отримував будь-які акти від Позивача. Тож акти, отримані Позивачем незрозумілим шляхом, підписані невстановленою особою, не можуть бути належним доказом у цій справі.
Керуючись викладеним вище, відповідач просить скасувати рішення Господарського суду Миколаївської області від 14.07.2021 по справі №915/2481/19.

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи №915/2481/19 було визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Богатир К.В., судді - Бєляновський В.В., Філінюк І.Г., що підтверджується витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.09.2021.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 07.09.2021 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Південний кар?єр» на рішення Господарського суду Миколаївської області від 14.07.2021 по справі №915/2481/19 - залишено без руху; встановлено Товариству з обмеженою відповідальністю «Південний кар?єр» строк для усунення недоліків при поданні апеляційної скарги шляхом надання Південно-західному апеляційному господарському суду доказів сплати судового збору у встановленому законом розмірі - протягом 10 днів з дня вручення цієї ухвали; роз`яснено Товариству з обмеженою відповідальністю «Південний кар?єр», що при невиконанні вимог даної ухвали апеляційна скарга вважається неподаною та повертається апелянту.
14.09.2021 до Південно-західного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «Південний кар?єр» надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги, до якої було додано докази сплати судового збору у встановленому законом розмірі. Таким чином недоліки апеляційної скарги було усунуто.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 20.09.2021 поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю «Південний кар?єр» строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Миколаївської області від 14.07.2021 по справі №915/2481/19; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Південний кар?єр» на рішення Господарського суду Миколаївської області від 14.07.2021 по справі №915/2481/19; встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, а також будь-яких заяв чи клопотань з процесуальних питань до 11.10.2021; призначено справу № 915/2481/19 до розгляду на 21 жовтня 2021 о 16:00; встановлено, що засідання відбудеться у приміщенні Південно-західного апеляційного господарського суду за адресою: м. Одеса, пр. Шевченка, 29, зал судових засідань № 7, 3-ій поверх; явка представників учасників справи не визнавалася обов`язковою; роз`яснено учасникам судового провадження їх право подавати до суду заяви про розгляд справ у їхній відсутності за наявними в справі матеріалами; зупинено дію рішення Господарського суду Миколаївської області від 14.07.2021 по справі №915/2481/19.
24.09.2021 до Південно-західного апеляційного господарського суду від Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Одеська залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» надійшов відзив на апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Південний кар?єр».
Позивач зазначає, що відповідачем не доведено той факт, що на актах виконаних робіт міститься будь-яка інша печатка, а не печатка, що належить саме йому, а також враховуючи не доведення відповідачем фактів протиправності використання його печатки, суд першої інстанції, дійшов правильного висновку про відсутність підстав вважати, що печатка використовувалась проти волі відповідача.
Позивач також вказує, що зазначаючи про не важливість печатки, відповідач не висвітлює той факт, що підпис директора ОСОБА_1 на листі від 04.01.2018 № 04-01/1-2018 також скріплено печаткою відповідача, візуально ідентичною печатці, відбиток якої міститься на актах виконаних робіт. Підписання зазначеного листа саме ОСОБА_1 відповідачем підтверджено та не оскаржено. На думку позивача це є додатковим доказом того, що печатка на актах виконаних робіт проставлена саме відповідачем на підтвердження факту підписання актів виконаних робіт уповноваженою особою відповідача.
Окрім того, позивач вказує, що той факт, що ОСОБА_1 був єдиною уповноваженою особою на підписання актів виконаних робіт, а також відсутність таких повноважень у інших працівників відповідача, апелянтом не доведено.
Керуючись викладеним вище, позивач просить апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Південний кар`єр" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Миколаївської області від 14.07.2021 по справі № 915/2481/19 без змін.

21.10.2021 у судовому засіданні прийняли участь представники ТОВ «Південний кар`єр» -  адвокат Важеніна С. А. та АТ «Українська залізниця» -  адвокат Миргородова О.Ю.
Оскільки представники сторін з`явилися у судове засідання, то на думку колегії суддів в даному судовому засіданні повинен відбутися розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Південний кар?єр» на рішення Господарського суду Миколаївської області від 14.07.2021 по справі №915/2481/19 по суті, адже у даному випадку ніщо не перешкоджає вирішенню спору та не повинно заважати здійсненню правосуддя у встановлений строк.

Фактичні обставини, встановлені судом.

25 серпня 2015 року за №ОД/П-15-532дНЮ між Державним підприємством «Одеська залізниця», як «Залізницею» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Південний кар`єр», як «Підприємством», був укладений договір про складування вантажів (далі - Договір) в смузі відведення ДП «Одеська залізниця» на майданчику, який розташований по смт.Вознесенськ, в смузі відведення «Залізниці» загальною площею 3565 м2, відповідно до технічної документації (схеми розташування), яка додається до договору та є його невід`ємною частиною (додаток №1).
Надання майданчиків в смузі відведення для складування вантажу не надає «Підприємству» права власності на це майно та права на користування або вилучення земельної ділянки. Власником майна та земельної ділянки залишається держава, землекористувачем - «Залізниця» (п.1.2 договору).
Відповідно до умов п.2.1.1 договору «Залізниця» зобов`язалась дозволити підприємству використовувати зазначений у п.1.1 цього договору майданчик в смузі відведення для складування вантажів на весь період дії цього договору.
За умовами п. 2.3.2 договору «Підприємство» зобов`язалось вчасно сплачувати «Залізниці» плату за використання майданчику у смузі відведення, відповідно до протоколу узгодження договірної ціни, що є невід`ємною частиною договору (додаток №2) та надані додаткові послуги.
Відповідно до п.п.2.3.6, 2.3.7 договору «Підприємство» зобов`язалось у разі припинення або розірвання договору повернути «Залізниці» майданчик в смузі відведення в належному стані, не гірше, ніж на момент надання а також після закінчення використання вказаного майданчика для складування вантажу - провести рекультивацію території майданчику.
Відповідно до п. 3.1. договору, «підприємство» здійснює попередню оплату «залізниці» за використання визначеного майданчику в смузі відведення шляхом перерахування коштів в розмірі 100% вартості (додаток №2) на розрахунковий рахунок р/р НОМЕР_1 в ОУ АТ «Ощадбанк», МФО 323475, ЄДРПОУ 01071930, на протязі трьох банківських днів з моменту пред`явлення рахунку за послуги щомісячно до п`ятого числа.
Умовами п. 3.4 договору його учасники узгодили, що факт надання послуг «Залізницею» та приймання їх результатів «Підприємством» оформлюється актом приймання-передачі, який підписується повноважними представниками сторін протягом 3(трьох) робочих днів після фактичного надання послуг.
Підписання акту приймання-передачі наданих послуг представником «Підприємства» є підтвердженням відсутності претензій з його боку(п.3.5 договору).
У випадку, якщо виготовлений «Залізницею» акт приймання-передачі не підписаний і не оскаржений протягом 10 днів з моменту його отримання, він вважається прийнятий без змін та підтверджує виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі (п.3.6 договору).
Відповідно до п. 9.1. Договору, даний Договір набирає сили з моменту його підписання і діє до 31 грудня 2015 року.
Протоколом узгодження договірної ціни від 25.08.2015 сторони узгодили вартість складування вантажів в смузі відведення Одеської залізниці в сумі 19251,0 грн. на місяць.
Додатковою угодою №1 від 21 грудня 2015 року, сторони продовжили дію Договору до 31.03.2016 та встановили, що вартість складування вантажів в смузі відведення Одеської залізниці становить 23101,20 грн. на місяць.
Додатковою угодою № 2 від 23 березня 2016 року було продовжено дію Договору до 30.06.2016, а пункт 3.1. Договору викладено у наступній редакції:
«Сторони домовилися, що Сторона 2 платить Стороні 1 плату за послуги зі складування вантажу згідно протоколу договірної ціни. (Додаток №2-а)
Оплата за надання послуг складування вантажу, а саме 23  101,20 грн. здійснюється шляхом перерахування коштів на поточний рахунок Землекористувача на протязі трьох банківських днів з моменту пред`явлення рахунку за послуги щомісячно до п`ятого числа.
Плата в розмірі 100% вартості перераховується на розрахунковий рахунок Землекористувача.»
Додатковою угодою № 3 від 01 липня 2016 року було продовжено дію Договору до 30.09.2016.
Додатковою угодою № 4 від 30 вересня 2016 року було продовжено дію Договору до 31.12.2016.
Договір та додаткові угоди були скріплені підписами та печатками сторін.
В подальшому, з січня 2017 року дія вказаного договору припинилась та поновлення даного договору шляхом укладання додаткової угоди з цього питання не відбулось.
Відповідач не оспорює факт існування вказаних договірних правовідносин, однак зазначає, що вони закінчились у грудні 2016 року та більше відповідач не використовував майданчик для складування вантажів, який був йому переданий за умовами даного договору.
При цьому, за твердженням позивача, в період з вересня 2017 року по квітень 2018 року між сторонами тривали відносини по використанню відповідачем майданчику для складування вантажів в смузі відведення залізниці.
На підтвердження своїх аргументів позивач надав копії та оригінали актів виконаних робіт до договору №ОД/П-15-532дНЮ від 25.08.2015, а саме:
-          Акт № 18 від 22.09.2017 на суму 42780,00 грн., (надано лише засвідчену копію);
-          Акт № 19 від 22.10.2017 на суму 42780,00 грн., (надано лише засвідчену копію);
-          Акт № 20 від 22.11.2017 на суму 42780,00 грн., (надано засвідчену копію та оригінал);
-          Акт № 21 від 22.12.2017 на суму 42780,00 грн., (надано засвідчену копію та оригінал);
-          Акт № 1 від 22.01.2018 на суму 42780,00 грн., (надано засвідчену копію та оригінал);
-          Акт № 2 від 22.02.2018 на суму 42780,00 грн., (надано засвідчену копію та оригінал);
-          Акт № 3 від 22.03.2018 на суму 42780,00 грн., (надано засвідчену копію та оригінал);
-          Акт № 4 від 22.04.2018 на суму 42780,00 грн., (надано засвідчену копію та оригінал).
Дані акти були скріплені підписами та печатками сторін без жодних зауважень. В даних актах зазначено, що вони підписані з боку ТОВ «Південний Кар`єр» ОСОБА_1
У зв`язку з несплатою існуючої заборгованості позивач направив відповідачу листа-претензію від 16.11.2017 №ПЧЛС-3-01/4188 з вимогою оплатити заборгованість в сумі 130711,83 грн., а саме плату за організацію майданчику для складування вантажу - 128340,0 грн. та податок на землю 2371,83 грн., відповідно до рекомендованого поштового повідомлення про вручення поштового відправлення даний лист був отриманий відповідачем 04.12.2017.
Позивач також направив відповідачу лист-претензію від 29.12.2017 № ПЧЛС-3-07/5112 з вимогою оплатити заборгованість в сумі 145235,36 грн., відповідно до рекомендованого поштового повідомлення про вручення поштового відправлення даний лист був отриманий відповідачем 09.01.2018.
Окрім того, відповідач також направляв на адресу позивача лист-претензію від 11.05.2018 № ПЧЛС-3/07/1229 з вимогою оплатити заборгованість в сумі 290470,72 грн., відповідно до рекомендованого поштового повідомлення про вручення поштового відправлення даний лист не був отриманий замовником на повернувся відправнику без вручення у зв`язку з закінченням терміну зберігання.
Відповідач листом від 04.01.2018 №04-01/1-2018 повідомив позивача про наявність судової справи та заборони ТОВ «Південний кар`єр» на отримання гірничого відводу, а також про те, що на даний час підприємство блоковано та тимчасово не здійснює статутну діяльність (видобування піску). У цьому ж листі відповідач зазначив, що ТОВ «Південний кар`єр» розраховує в найближчий час розпочати видобування піску та виконати усі зобов`язання перед Одеською залізницею.
В матеріалах  справи також містяться Акти звірки взаємних розрахунків за виконані роботи (послуги) між ТОВ «Південний кар`єр» та Виробничим підрозділом служби колії «Знам`янська дистанція захисних лісонасаджень» регіональної філії «Одеська залізниця», а саме:
-          Акт станом на 01.01.2018 відповідно до якого заборгованість становить 145235,36 грн;
-          Акт станом на 01.04.2018 відповідно до якого заборгованість становить 254161,88 грн;
-          Акт станом на 01.01.2018 відповідно до якого заборгованість становить 290470,72 грн.
Дані акти підписані сторонами без зауважень та скріплені печатками сторін. З боку ТОВ «Південний Кар`єр» дані акти підписані головним бухгалтером без зазначення прізвища на ініціалів даної особи.

Відповідно до частин 1, 2 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочин.
Згідно з приписами статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку; зобов`язання виникають з підстав, встановлених   статтею 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів.
Частиною першою статті 173 Господарського кодексу України встановлено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених   Господарським кодексом України, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (стаття 174 Господарського кодексу України).
В силу   статті 179 Господарського кодексу України   майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями. При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору, зокрема, на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.
Відповідно до частини сьомої   статті 179 Господарського кодексу України   господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.
За умовами частини першої статті 627 Цивільного кодексу України   відповідно до  статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього   Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 Цивільного кодексу України).
Колегією суддів враховано, що між сторонами існували договірні відносини, обумовлені договором №ОД/П-15-53дНЮ від 25.08.2015 по наданню позивачем відповідачу майданчика для складування вантажу в смузі відведення залізниці.

Щодо наданих позивачем актів виконаних робіт до договору №ОД/П-15-532дНЮ від 25.08.2105 з період з вересня 2017 року по квітень 2018 року та актів звірки до даних актів, колегія суддів зазначає наступне.
Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 26.08.2020, окрім іншого, призначено у  справі №915/2481/19 судову почеркознавчу експертизу; проведення судової почеркознавчої експертизи доручено Миколаївському відділенню Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз; зобов`язано позивача Акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Одеська залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» у 10-ти денний строк з дня отримання ухвали надати суду оригінали письмових доказів для проведення судової почеркознавчої експертизи, а саме: акт №18 від 22.09.2017 виконаних робіт по договору №ОД/15/532дНЮ від 25.08.2015; акт №19 від 22.10.2017 виконаних робіт по договору №ОД/15/532дНЮ від 25.08.2015; акт №20 від 22.11.2017 виконаних робіт по договору №ОД/15/532дНЮ від 25.08.2015; акт №21 від 22.12.2017 виконаних робіт по договору №ОД/15/532дНЮ від 25.08.2015; акт №1 від 22.01.2018 виконаних робіт по договору №ОД/15/532дНЮ від 25.08.2015; акт №2 від 22.02.2018 виконаних робіт по договору №ОД/15/532дНЮ від 25.08.2015; акт №3 від 22.03.2018 виконаних робіт по договору №ОД/15/532дНЮ від 25.08.2015; акт №4 від 23.04.2018 виконаних робіт по договору №ОД/15/532дНЮ від 25.08.2015; акт звірки взаємних розрахунків станом на 01.01.2018 між ТОВ «Південний кар`єр» та Виробничим підрозділом служби колії «Знам?янська дистанція захисних лісонасаджень» регіональної філії «Одеська залізниця»; акт звірки взаємних розрахунків станом на 01.04.2018 між ТОВ «Південний кар`єр» та Виробничим підрозділом служби колії «Знам?янська дистанція захисних лісонасаджень» регіональної філії «Одеська залізниця»; на вирішення експертів поставлено наступні питання: 
1) Чи виконані підписи у актах №18 від 22.09.2017, №19 від 22.10.2017, №20 від 22.11.2017, №21 від 22.12.2017, №1 від 22.01.2018, №2 від 22.02.2018, №3 від 22.03.2018, №4 від 23.04.2018 виконаних робіт по договору №ОД/15/532дНЮ від 25.08.2015  у графі «Представник Замовника» від імені ОСОБА_1 тією особою, від імені якої він зазначений чи іншою особою?
2) Чи виконані підписи у актах звірки взаємних розрахунків станом на 01.01.2018 та станом на 01.04.2018 у графі «Головний бухгалтер ТОВ «Південний кар`єр»» ОСОБА_1 чи іншою особою?
Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 26.11.2020, окрім іншого, на вирішення експерта додатково до питань, поставлених в ухвалі суду від 26.08.2020 поставлено наступні питання:
1) Чи виконані підписи у актах №18 від 22.09.2017, №19 від 22.10.2017, №20 від 22.11.2017, №21 від 22.12.2017, №1 від 22.01.2018, №2 від 22.02.2018, №3 від 22.03.2018, №4 від 23.04.2018 виконаних робіт по договору №ОД/15/532дНЮ від 25.08.2015 у графі «Представник Замовника» головним бухгалтером ТОВ «Південний кар`єр», який працював на момент їх підписання?
2) Чи виконані підписи у актах звірки взаємних розрахунків станом на 01.01.2018 та станом на 01.04.2018 у графі «Головний бухгалтер ТОВ «Південний кар`єр»» головним бухгалтером, який працював на момент їх підписання?
Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 11.02.2021, окрім іншого, зобов`язано позивача та відповідача надати експерту наявні у них оригінали актів виконаних робіт №18 від 22.09.2017 та №19 від 22.10.2017.
22.03.2021 від експертної установи до Господарського суду Миколаївської області надійшли матеріали справи з висновком експерта.
Висновком експерта №20-1392 від 17.03.2021 було встановлено наступне:
1. Підписи від імені ОСОБА_1 у актах №20 від 22.11.2017, №21 від 22.12.2017, № 1 від 22.01.2018, № 2 від 22.02.2018, № 3 від 22.03.2018, № 4 від 22.04.2018 виконаних робіт по договору №ОД/15/532дНЮ від 25.08.2015 у графі «Замовника» виконані не ОСОБА_1 , а іншою особою.
Підписи від імені ОСОБА_1 у актах №18 від 22.09.2017, №19 від 22.10.2017 виконаних робіт по договору №ОД/15/532дНЮ від 25.08.2015 у графі «Представник Замовника» не досліджувалися через ненадання експерту оригіналів вказаних актів, оскільки відповідно до п. 3.5. Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №53/5 від 08.10.1998 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 03.11.1998 за №705/3145, коли об`єкт дослідження не може бути представлений експертові, експертиза проводиться за фотознімками та іншими копіями об`єкта (крім об`єктів почеркознавчих досліджень).
2. Підписи у актах звірки взаємних розрахунків станом на 01.01.2018 та станом на 01.04.2018 у графі «Головний бухгалтер ТОВ «Південний кар`єр» виконані не ОСОБА_1 , а іншою особою.
3. Відповісти на питання ухвали від 26.11.2020: «Чи виконані підписи у актах №18 від 22.09.2017, №19 від 22.10.2017, №20 від 22.11.2017, №21 від 22.12.2017, №1 від 22.01.2018, №2 від 22.02.2018, №3 від 22.03.2018, №4 від 23.04.2018 виконаних робіт по договору №ОД/15/532дНЮ від 25.08.2015 у графі «Представник Замовника» головним бухгалтером ТОВ «Південний кар`єр», який працював на момент їх підписання?» не виявилося можливим, оскільки клопотання експерта (вих. №07-19/20-1392 від 06.01.2021) не виконано, будь-яких порівняльних зразків ОСОБА_2 , яка працювала головним бухгалтером ТОВ «Південний кар`єр» на момент підписання досліджуваних документів, експерту не надано.
4. Відповісти на питання ухвали від 26.11.2020: «Чи виконані підписи у актах звірки взаємних розрахунків станом на 01.01.2018 та станом на 01.04.2018 у графі «Головний бухгалтер ТОВ «Південний кар`єр»» головним бухгалтером, який працював на момент їх підписання?» не виявилося можливим, оскільки клопотання експерта (вих. №07-19/20-1392 від 06.01.2021) не виконано, будь-яких порівняльних зразків ОСОБА_2 , яка працювала головним бухгалтером ТОВ «Південний кар`єр» на момент підписання досліджуваних документів, експерту не надано.
З наданих відповідачем додаткових пояснень та документів (а.с.71-73 т.2) вбачається, що у спірний період - з 17.09.2015р. по 12.02.2018р. на підприємстві працювала бухгалтером гр. ОСОБА_2 , а засновником до 13.02.2018р. був ОСОБА_3 та з 14.02.2018р. засновником ТОВ «Південний кар`єр» став ОСОБА_1 , який був директором товариства, та при переоформленні права власності на корпоративні права товариства документації із підписами ОСОБА_2 ОСОБА_1 не отримав.

Спираючись на викладене вище, колегія суддів не приймає до уваги в якості доказів надані позивачем акти №18 від 22.09.2017, №19 від 22.10.2017 виконаних робіт по договору №ОД/15/532дНЮ від 25.08.2015 в завірених копіях, з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 91 ГПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.
Відповідно до ч. 5, 6 ст. 91 ГПК України учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення. Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.
Відповідач ставить під сумнів акти №18 від 22.09.2017, №19 від 22.10.2017 виконаних робіт по договору №ОД/15/532дНЮ від 25.08.2015 та позивачем на вимоги ухвал Господарського суду Миколаївської області від 26.08.2020 та від 11.02.2021 не було надано оригінали даних документів. Тому дані докази не беруться колегією суддів до уваги.

Щодо актів №20 від 22.11.2017, №21 від 22.12.2017, № 1 від 22.01.2018, № 2 від 22.02.2018, № 3 від 22.03.2018, № 4 від 22.04.2018 виконаних робіт по договору №ОД/15/532дНЮ від 25.08.2015, колегія суддів зазначає наступне.
Як вбачається з даних актів сторони дійшли згоди щодо предмету робіт, їх вартості, періоду та місця надання та засвідчили їх повне виконання. Сторони також посилалися на те, що дані акти видані на виконання робіт по договору №ОД/15/532дНЮ від 25.08.2015, тому колегія суддів вважає за потрібне застосувати до них умови цього договору.
Висновком експерта було дійсно встановлено, що підписи від імені ОСОБА_1 у даних актах у графі «Замовника» виконані не ОСОБА_1, а іншою особою.
Однак, той факт, що ОСОБА_1 був єдиною уповноваженою особою на підписання актів виконаних робіт, а також відсутність таких повноважень у інших працівників відповідача, апелянтом не доведено. Зокрема акти звірки, наявні у матеріалах справи, були підписані від імені відповідача головним бухгалтером.
Окрім того, відповідно до ст. 241 ЦК України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов`язки з моменту вчинення цього правочину.
Дані спірні акти окрім підпису представника відповідача були додатково скріплені печаткою Товариства з обмеженою відповідальністю «Південний кар`єр», що на думку колегії суддів і є схваленням правочину у спрощеній формі.
При цьому колегія суддів акцентує увагу на тому, що юридичні наслідки щодо вчинення правочину між сторонами настають не саме від наявності або відсутності печатки на актах, а саме за наявністю підписів представників сторін на вказаних актах, що стосується позивача - належним представником з повноваженнями, від відповідача - невстановленим представником з перевищенням повноважень, але дії якого щодо вчинення правочину у спрощеній формі в наступному були схвалені самим відповідачем шляхом проставлення печатки на такий підпис.
Таким чином на думку колегії суддів у даному випадку до правовідносин між сторонами слід застосувати не ст.  58-1 ч. 1 ГК України, як про це стверджує апелянт, а ст. 241 ЦК України.
У Постанові від 20.12.2018 у справі № 910/19702/17 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду вказав, що відсутність у видаткових накладних назви посади особи, яка отримала товар за цією накладною, за наявності підпису у цій накладній, який засвідчений відтиском печатки покупця, не може свідчить про те, що такі видаткові накладні є неналежними доказами у справі. Відтиск печатки на видаткових накладних є свідченням участі особи у здійсненні господарської операції за цими накладними.
Посилання апелянта щодо можливості існування будь-якої кількості печаток, візуально схожих на печатку відповідача, не приймається колегією суддів до уваги з огляду на наступне.
В Постанові від 29.01.2020 у справі № 916/922/19 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду зазначив, що встановивши наявність відбитку печатки відповідача на спірних документах та, враховуючи, що відповідач несе повну відповідальність за законність використання його печатки, зокрема, при нанесенні відбитків на договорах, актах, потрібно дослідити чи печатка була загублена відповідачем, викрадена в нього або в інший спосіб вибула з його володіння, через що печаткою могла б протиправно скористатися інша особа.
Під час розгляду справи судом першої інстанції під час підготовчого судового засідання та під час розгляду справи по суті відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів, що печатка, відбиток якої міститься на актах виконаних робіт, які надані позивачем як докази у справі, не належить відповідачу, є іншою "візуально схожою" печаткою. Відповідачем не ставилось таке питання й на розгляд експертів.          
Доказів незаконного використання печаток, проведення службового розслідування за фактом незаконного використання печатки, викрадення, втрати або іншого вибуття печатки з володіння відповідача, а також доказів звернення до правоохоронних органів за фактом викрадення, втрати чи незаконного використання печатки, відповідачем ані до суду першої інстанції, ані до суду апеляційної інстанції не надано.
Вважаємо, що в зв`язку з тим, що відповідачем не доведено той факт, що на актах виконаних робіт міститься будь-яка інша печатка, а не печатка, що належить саме йому, а також враховуючи не доведення відповідачем фактів протиправності використання його печатки, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав вважати, що печатка використовувалась проти волі відповідача та без відома директора означеного підприємства.
Посилання апелянта на те, що наявність на актах печатки не створює юридичних наслідків, не приймається колегією суддів до уваги, оскільки у даному випадку саме дії відповідача щодо скріплення печаткою підпису особи з перевищенням повноважень на спірних актах слід вважати схваленням правочину у спрощеній формі..
Наявність на даних актах підпису та відбитку печатки ТОВ «Південний кар`єр» спростовує посилання апелянта на те, що ним не було отримано дані спірні акти.
Також судом прийнято до уваги, що при припиненні дії договору №ОД/П-15-53дНЮ від 25.08.2015, і, відповідно,  господарських правовідносин між позивачем та відповідачем, відповідач мав виконати свої обов`язки, передбачені умовами п.п.2.3.6 та 2.3.7 договору, а саме провести рекультивацію території та повернути майданчик Одеській залізниці у належному стані, не гірше, ніж на момент надання.
Відповідач не надав суду відповідних доказів належного виконання вказаних умов договору.
Таким чином, з огляду на викладені вище обставини, колегія суддів вважає, що в період з листопада 2017 року по квітень 2018 року між позивачем та відповідачем існували господарські правовідносини зі складування вантажів в смузі відведення на умовах договору №ОД/П-15-53дНЮ від 25.08.2015, на підтвердження чого були укладені  спірні акти виконаних робіт, з яких вбачається, що сторони шляхом укладання правочину у спрощеній формі дійшли згоди з посиланням на вказаний вище договір щодо предмету робіт, їх вартості, періоду та місця надання та засвідчили їх повне виконання і відсутність претензій одна до одної.
Господарський суд також зазначає, що відповідно до статті 204 Цивільного кодексу України правомірність правочину презюмується.
Закріплена зазначеною статтею Цивільного кодексу України презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами цього правочину, повинні безперешкодно реалізовуватись, а прийняті обов`язки підлягають виконанню.
Аналогічний правовий висновок Верховного Суду викладено в постанові від 12.12.2019 у справі №910/13985/19.

Щодо строків виникнення зобов`язання за актами №20 від 22.11.2017, №21 від 22.12.2017, № 1 від 22.01.2018, № 2 від 22.02.2018, № 3 від 22.03.2018, № 4 від 22.04.2018 виконаних робіт по договору №ОД/15/532дНЮ від 25.08.2015, колегія суддів зазначає наступне.
Враховуючи те, що дані акти видані на виконання робіт по договору №ОД/15/532дНЮ від 25.08.2015, тому колегія суддів вважає за потрібне застосувати до них умови цього договору.
Відповідно до п. 3.1. Договору (в редакції Додаткової угоди № 2 від 23 березня 2016 року: «Сторони домовилися, що Сторона 2 платить Стороні 1 плату за послуги зі складування вантажу згідно протоколу договірної ціни. (Додаток №2-а) Оплата за надання послуг складування вантажу, а саме 23 101,20 грн здійснюється шляхом перерахування коштів на поточний рахунок Землекористувача на протязі трьох банківських днів з моменту пред`явлення рахунку за послуги щомісячно до п`ятого числа. Плата в розмірі 100% вартості перераховується на розрахунковий рахунок Землекористувача.»
Тобто зобов`язання виникає після виставлення позивачем відповідних рахунків. У даному випадку, позивачем жодних рахунків надано не було.
Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
У даному випадку, позивач направив на адресу відповідача лист-претензію від 16.11.2017 №ПЧЛС-3-01/4188 з вимогою оплатити заборгованість в сумі 130711,83 грн., даний лист було отримано відповідачем 04.12.2017. На думку колегії суддів, даним лист є вимогою оплатити заборгованість, зокрема, за послуги надані відповідно до акту №20 від 22.11.2017. Враховуючи те, що лист було отримано відповідачем 04.12.2017, то крайній строк оплати даного зобов`язання припадав на 12.12.2017.
Позивач також направив відповідачу лист-претензію від 29.12.2017 № ПЧЛС-3-07/5112 з вимогою оплатити заборгованість в сумі 145235,36 грн., даний лист був отриманий відповідачем 09.01.2018. На думку колегії суддів, даний лист є вимогою оплатити заборгованість, зокрема, за послуги надані відповідно до акту №21 від 22.12.2017. Враховуючи те, що лист було отримано відповідачем 09.01.2018, то крайній строк оплати даного зобов`язання припадав на 16.01.2018.
Таким чином, вимоги позивача про оплату наданих послуг відповідно до актів №20 від 22.11.2017 та №21 від 22.12.2017 є обґрунтованими, підтвердженими належними та допустимими доказами, тому на думку колегії суддів позовна заява підлягає задоволенню в частині стягнення основного боргу на суму 85 560,00 грн.

На думку колегії суддів строк виконання зобов`язання за актами № 1 від 22.01.2018, № 2 від 22.02.2018, № 3 від 22.03.2018, № 4 від 22.04.2018 виконаних робіт по договору №ОД/15/532дНЮ від 25.08.2015 ще не настав з огляду на наступне.
Докази того, що рахунки на оплату послуг за даними актами направлялися на адресу відповідача у матеріалах справи відсутні.
Лист-претензія від 11.05.2018 № ПЧЛС-3/07/1229 з вимогою оплатити заборгованість в сумі 290470,72 грн. не був отриманий замовником та повернувся відправнику без вручення у зв`язку з закінченням терміну зберігання, тому він також не може вважатися вимогою оплатити зобов`язання за даними актами.
Посилання позивача на акт звірки розрахунків також не приймається колегією суддів до уваги, адже акт звірки не є належним доказом факту здійснення будь-яких господарських операцій (поставки, надання послуг тощо), оскільки не є первинним бухгалтерським обліковим документом. Він відображає стан заборгованості та в окремих випадках - рух коштів у бухгалтерському обліку підприємств та має інформаційний характер. Тому акт звірки не є вимогою у розумінні ст. 530 ЦК України та не створює зобов`язання у відповідача оплатити надані йому послуги.
Отже, судом першої інстанції не було взято до уваги, що вимоги до господарського суду по стягненню заборгованості за актами № 1 від 22.01.2018, № 2 від 22.02.2018, № 3 від 22.03.2018, № 4 від 22.04.2018 виконаних робіт по договору №ОД/15/532дНЮ від 25.08.2015 заявлено позивачем передчасно, за відсутності настання строку виконання зобов`язання по оплаті наданих послуг, тому дані позовні вимоги не підлягають задоволенню.
Таким чином, враховуючи те, що колегія суддів не приймає до уваги як належні та допустимі докази у даній справі акти №18 від 22.09.2017, №19 від 22.10.2017 виконаних робіт по договору №ОД/15/532дНЮ від 25.08.2015, а строк виконання зобов`язання за актами № 1 від 22.01.2018, № 2 від 22.02.2018, № 3 від 22.03.2018, № 4 від 22.04.2018 виконаних робіт по договору №ОД/15/532дНЮ від 25.08.2015 ще не наступив, то позовна заява в частині стягнення основного боргу підлягає задоволенню лише щодо послуг, наданих відповідно до актів №20 від 22.11.2017 та №21 від 22.12.2017 виконаних робіт по договору №ОД/15/532дНЮ від 25.08.2015 на суму 85 560,00 грн.

Щодо вимог про стягнення інфляційних втрат та 3% річних, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Враховуючи викладені вище обставини щодо стягнення основного боргу, колегія суддів вважає, що стягнення інфляційних втрат та 3% річних можливе лише щодо зобов`язань, які виникли відповідно до актів №20 від 22.11.2017 та №21 від 22.12.2017 виконаних робіт по договору №ОД/15/532дНЮ від 25.08.2015.
Колегія суддів зазначає, що позивачем було вірно визначено період прострочення оплати щодо зобов`язань, які виникли відповідно до актів №20 від 22.11.2017 та №21 від 22.12.2017, розрахунки інфляційних втрат та 3% річних, наведені відповідачем, є арифметично вірними та відповідають вимогам закону.
Таким чином, колегія суддів вважає, що вимоги про стягненню інфляційних втрат та 3% річних підлягають задоволенню лише в частині нарахувань на прострочені зобов`язання за актами №20 від 22.11.2017 та №21 від 22.12.2017 виконаних робіт по договору №ОД/15/532дНЮ від 25.08.2015, тобто 3 % річних у сумі 5  077,35 грн. та інфляційні втрати у сумі 12  196,59 грн. В іншій частині дані позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Висновки суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:
1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи;
4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
У даному випадку, судом першої інстанції було не з`ясовано обставини, що мають значення для справи, що призвело до невірного встановлення строку виникнення зобов`язання з оплати наданих послуг, окрім цього наявна невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи, у зв`язку з чим, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення частковому скасуванню в частині стягнення основного боргу на суму 256 680,00 грн., трьох відсотків річних на суму 12  672,30 грн. та інфляційних втрат на суму 30  082,94 грн. з прийняття в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Відповідно до ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
У даному випадку позовні вимоги було задоволено частково, а саме на 25,56 % від заявлених до суду першої інстанції, тому 25,56% витрат по сплаті судового збору за подачу позовної заяви підлягають покладенню на відповідача, а 74,44% на позивача.
Апелянт у даному випадку, оскаржував рішення першої інстанції у повному обсязі, апеляційну скаргу було задоволено частково, а саме на 74,44 %, тому 74,44% витрат по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги підлягають покладенню на позивача, а 25,56 % на відповідача.

Керуючись статтями 269-271, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд, -

                                                             ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Південний кар?єр» задовольнити частково.
Рішення Господарського суду Миколаївської області від 14.07.2021 по справі №  915/2481/19 скасувати в частині стягнення основного боргу на суму 256 680,00 грн., трьох відсотків річних на суму 12  672,30 грн. та інфляційних втрат на суму 30  082,94 грн.
Прийняти в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Викласти резолютивну частину рішення Господарського суду Миколаївської області від 14.07.2021 по справі №  915/2481/19 наступним чином.
« 1.Позовну заяву Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Одеська залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» задовольнити частково.
2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Південний кар?єр» (56550, Миколаївська обл., Вознесенський р-н, с.Григорівське, вул. Центральна, 36, код ЄДРПОУ 35835450) на користь Акціонерного товариства «Українська залізниця» (03680, м.Київ, вул. Єжи Гедройця, 5) в особі регіональної філії «Одеська залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» основний борг у сумі 85 560,00 грн., три відсотки річних у сумі 5  077,35 грн., інфляційні втрати у сумі 12  196,59 грн. та 1  542,29 грн. судового збору за подачу позовної заяви.
3.В решті позову відмовити.»
Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (03680, м.Київ, вул. Єжи Гедройця, 5) в особі регіональної філії «Одеська залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» (65012, м.Одеса, вул. Пантелеймонівська, 19, код ЄДРПОУ 40081200) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Південний кар?єр» (56550, Миколаївська обл., Вознесенський р-н, с.Григорівське, вул. Центральна, 36, код ЄДРПОУ 35835450) витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги у сумі 6  737,60 грн.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у випадках і строки, передбачені ст.ст. 287, 288 ГПК України.
Повний текст постанови складено та підписано 26.10.2021.

Головуючий                  К.В. Богатир

Судді:                  В.В. Бєляновський

                  І.Г. Філінюк