Справа № 462/1651/21                        Головуючий у 1 інстанції: Румілова Н.М. 
Провадження № 22-ц/811/2224/21                Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

15 листопада 2021 року м.Львів

Справа № 462/1651/21
 Провадження № 22ц/811/2224/21

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,
суддів : Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.,
секретар Іванова О.О.

розглянув апеляційну скаргуАкціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Залізничного районного суду м. Львова, ухвалене у  м.Львові 17 травня 2021 року у складі судді  Румілової Н.М., у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -  

встановив:
18 березня 2021 року позивач звернувся з цим позовом. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг підписав заяву б/н від 18 червня 2019 року. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які містяться на банківському сайті, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Зазначає, що заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в ПАТ КБ «ПриватБанк», які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі. Відповідачу відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт. Для користування кредитним картковим рахунком відповідач отримав кредитну картку, надалі розмір кредитного ліміту збільшився до 33 500 грн. Стверджує, що позивач свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі та надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором, та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав. Вказує, що станом на 25 лютого 2021 року відповідач має заборгованість перед банком в розмірі 38 665,86 грн., з яких 31 387,17 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 7 278,69 - заборгованість за простроченими відсотками. Просить позов задовольнити.
Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 17 травня 2021 року позов задоволено частково.Ухвалено стягнути з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 18 червня 2019 року в розмірі 31 387 17 грн. Вирішено питання судових витрат. В решті позову відмовлено.
Рішення суду оскаржує позивач. Вважає рішення незаконним та необґрунтованим, винесеним з порушенням норм матеріального права. Просить рішення суду скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог та в цій частині ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов банку, в решті - рішення залишити без змін. Посилається на доводи позовної заяви. Зазначає, що позивачем виконано вимоги Закону України «Про споживче кредитування» та проінформовано відповідача про умови кредитування. Стверджує, що відповідачем підписано Паспорт споживчого кредиту. У цьому паспорті зазначено процентну ставку та розмір штрафів при порушення термінів платежів. 
Згідно з частиною 2 статті 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно до частин 4 і 5 статті 268 ЦПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.
Датою прийняття рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити.
Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
На підставі статей 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно зі статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.
Відповідно до статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:  1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.
До відносин за кредитним договором застосовуються положення, що регулюють договір позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно із частиною першою статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (частина друга статті 1046 цього Кодексу).
Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Відповідно до  статей  1054 і 1056-1 ЦК України  за кредитним договором банк  зобов`язується надати  грошові кошти  (кредит)  позичальникові у розмірі та  на умовах,  встановлених договором,  а позичальник  зобов`язується  повернути кредит і сплатити  проценти, визначені у  договорі. 
Відтак, кредитний договір є двостороннім та оплатним, де оплатою за користування кредитними коштами є сплата відсотків.
Статтями 525-527, 530, 536, 610, 612, 615, 629 ЦК України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк, відповідно до умов договору та вимог закону, договір є обов`язковим для виконання сторонами. За користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання  не допускається.  Зобов`язання має виконуватись належним чином. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строки, встановлені договором. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. 
Згідно із статтею 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно зі статтею 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Частиною першою статті 633 ЦК України передбачено, що публічним є договір, у якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
Відповідно до статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Частиною другою статті 642 ЦК України передбачено, що якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору, що засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.
Умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633 і 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Відповідно до частини 1 статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
У разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Відповідно до укладеного договору ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг звернувся до банку із заявою від 18 червня 2019 року, згідно до якої отримав кредитний ліміт на картковий рахунок. Згідно до наданої довідки розмір кредитного ліміту збільшився до 33 500 грн.
До кредитного договору (Анкети-заяви) банк додав витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку. 
Позивач умови укладеного договору виконав, надавши відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами.
Відповідач взяті на себе зобов`язання за договором належним чином не виконував. 
З виписки про рух коштів за договором б/н станом на 25 лютого 2021 року вбачається, що відповідач з моменту оформлення кредитної картки користувався нею, частково погашав заборгованість, сплачував банку кошти в різних розмірах, проте невчасно та не в повному обсязі погашав заборгованість. У зв`язку з цим виникла заборгованість за тілом кредиту (простроченим тілом кредиту) в сумі 31 387, 17 грн. та 7 278, 69 грн. - заборгованість за простроченими відсотками. 
Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість відповідача перед позивачем за вказаним кредитним договором станом на 25 лютого 2021 року становить 38 665, 86 грн. Вказаний розрахунок не спростований.
Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім заборгованості за простроченим тілом кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник) в розмірі 31 387, 17 грн., стягнути складові його повної вартості, зокрема, 7 278, 69 грн. заборгованості за простроченими відсотками.
Рішення суду в частині відмови у стягненні відсотків за користування кредитними коштами мотивоване тим, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяги з Тарифів та Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи Заяву - анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, а також те, що ці документи містили умови щодо сплати процентів. Суд першої інстанції зазначив, що відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем позивач дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів».
Рішення в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту не оскаржене і не переглядається.
Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні вимоги про стягнення процентів за кредитним договором з урахуванням наступного.
Підписавши заяву, фізична особа приєднується до запропонованих банком Умов та Правил надання банківських послуг, що стверджує особистим підписом. У заяві зазначено, що відповідач проінформований про умови кредитування.
Відповідно до статті 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» надання безпроцентних кредитів забороняється, за винятком передбачених законом випадків.
З Анкети-заяви вбачається, що відповідач висловив згоду на укладення договору та особистим підписом погодився з тим, що ця заява, разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між сторонами договір про надання банківських послуг.
Відповідач отримав кредитну картку, відкрив картрахунок, користувався коштами, збільшив кредитний ліміт.
Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів. їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
18 червня 2019 року відповідач підписав паспорт споживчого кредиту. У цьому паспорті він особистим підписом підтвердив ознайомлення з основними умовами кредитування з використанням кредитної картки, а саме: тип кредиту; суму ліміту до 50 000 грн;  строк договору та строк кредитування: 240 місяців; спосіб та строк надання кредиту: безготівковим шляхом; процентна ставка в межах пільгового періоду 0.000001% річних; за межами пільгового періоду - 43,2% річних; процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту -  52,84 % річних); процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту - 86,4%; платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця; орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача;  реальна річна процентна ставка; порядок повернення кредиту; наслідки прострочення виконання чи невиконання зобов`язань за договором, у тому числі: розмір штрафу і прострочення більш ніж на 30 днів за обов`язковими платежами за карткою: 500 грн. +5% від суми заборгованості за кредитним лімітом, з врахуванням нарахованих процентів і комісії; інші умови.
З наведеного вбачається, що відповідач був належним чином повідомлений про умови кредитування, порядок повернення кредитних коштів, нарахування відсотків та штрафних санкцій за несвоєчасне виконання договірних зобов`язань. Особистим підписом в паспорті споживчого кредиту він підтвердив отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту з урахуванням із обраних ним умов кредитування.
Кредитний договір у встановленому законом порядку відповідачем не оспорений  та не визнаний недійсним. Тому вказані обставини свідчать про його згоду з усіма умовами цього договору.
Оскільки відповідач своєчасно не надав банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками та іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості, з урахуванням встановленого та вимог ст.ст. 509,526,1054 ЦК України, належить зробити висновок про невиконання ним умов кредитного договору та порушення прав банку, які підлягають судовому захисту шляхом стягнення, зокрема, відсотків відповідно до умов, зазначених у паспорті споживчого кредиту.
Виходячи з аналізу наявних у справі доказів щодо їх достовірності, допустимості кожного окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності; колегія суддів приходить до висновку про задоволення позовних вимог, які відхилив суд першої інстанції, зокрема, - стягнення відсотків за користування кредитними коштами.
Колегія суддів, з урахуванням встановленого, вважає, що апеляційну скаргу банку належить задовольнити, стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по відсотках станом на 25 лютого 2021 року в розмірі 7 278, 69 грн.
Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача в користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2 270 грн., сплачений позивачем при зверненні до суду з позовом, та судовий збір в розмірі 3 405 грн., сплачений при подачі апеляційної скарги, яка підлягає задоволенню. 
Керуючись: ст. ст. 141, 367, п. 1, п. 2 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 376, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд,-
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргуАкціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити.
Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 17 травня 2021 рокув частині відмови у стягненні відсотків та розподілу судових витрат скасувати та в цій частині прийняти нове рішення.
Позов задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (м.Київ, вул.Грушевського, 1Д, Код ЄДРПОУ 14360570, рах. № НОМЕР_2 , МФО №3052990) заборгованість по відсотках, яка станом на 25 лютого 2021 року становить 7 278, 69 грн. (сім тисяч двісті сімдесят вісім грн. 69 коп.), та 5 675 (п`ять тисяч шістсот сімдесят п`ять) грн. судового збору.
В решті рішення залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.
Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення безпосередньо до Верховного Суду.
Повний текст судового рішення складено 15 листопада 2021 року.
Головуючий

Судді