Номер провадження: 22-ц/813/3524/21 
Номер справи місцевого суду: 522/16457/17
Головуючий у першій інстанції Загороднюк В.І.
Доповідач Погорєлова С. О.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.09.2021 року                                                                 м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: Погорєлової С.О. 
суддів: Князюка О.В., Таварткіладзе О.М.
                        за участю секретаря: Дубрянської Н.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси справі за позовом ОСОБА_1 до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси, Житлової комісії Одеського гарнізону (третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову - Південне територіальне квартирно-експлуатаційне управління) про зобов`язання вчинити певні дії, на рішення Приморського районного суду м. Одеси, ухваленого під головуванням судді Загороднюк В.І. 08 жовтня 2018 року у м. Одеса, -
встановила:

У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом, який було уточнено, до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси, Житлової комісії Одеського гарнізону про зобов`язання вчинити певні дії (а.с. 2-3, 17-20).
В обґрунтування позову ОСОБА_1 посилався на те, що на підставі наказу Міністра оборони України № 13 від 25 лютого 2014 року його було звільнено з військової служби у запас за п. «б» ч. 6 ст. 26 ЗУ «Про військовий обов`язок та військову службу», за станом здоров`я. На підставі наказу начальника Головного управління Військової служби правопорядку Збройних Сил України – начальника ГУ Військової служби правопорядку Збройних Сил України (по стройовій частині) № 100 від 31.05.2013 року ОСОБА_1 було виключено зі списків особового складу Головного управління Військової служби правопорядку Збройних Сил України. Постійним житлом від Міністерства оборони не забезпечений. На квартирному обліку у гарнізоні м. Києва перебуває з 03 лютого 1995 року. Через те, що сім`я проживала у м. Одесі, ОСОБА_1 після звільнення в запас приїхав до м. Одеса, став на військовий облік в Малиновський РВК м. Одеси та продовжив проживати у гуртожитку.
Згідно протоколу засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_1 № 1 від 27 січня 2011 року позивача було знято з обліку осіб, що потребують поліпшення житлових умов, у Одеському гарнізоні у зв`язку із переводом для подальшого проходження служби до м. Києва на підставі наказу Міністра оборони України № 95 від 12 лютого 2010 року. Відповідно до вказаного протоколу, з обліку було знято тільки позивача, а його сім`я фактично залишилась проживати в м. Одесі і перебувати на обліку. 23 лютого 2017 року позивач звернувся до житлової комісії Одеського обласного військового комісаріату із заявою про поновлення на обліку осіб, що потребують поліпшення житлових умов, однак у задоволенні заяви на засіданні житлової комісії Одеського гарнізону (протокол № 10 від 30 травня 2017 року) було відмовлено. Вважаючи вищевказане рішення таким, що порушує його права, ОСОБА_1 змушений був звернутися за захистом до суду.
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 08 жовтня 2018 року позов ОСОБА_1 було задоволено. Зобов`язано Квартирно-експлуатаційний відділ м. Одеси зарахувати (поновити) полковника запасу ОСОБА_1 на квартирному обліку - в узагальненому списку військовослужбовців та осіб, звільнених з військової служби, які перебувають у черзі на поліпшення житлових умов (одержання житла для постійного проживання), з 03 лютого 1995 року складом сім`ї 5 чоловік та у списку осіб, які користуються правом першочергового отримання житла, з 29 грудня 2005 року. Зобов`язано Житлову комісію Одеського гарнізону зарахувати (поновити) полковника запасу ОСОБА_1 на квартирному обліку - в узагальненому списку військовослужбовців та осіб, звільнених з військової служби, які перебувають у черзі на поліпшення житлових умов (одержання житла для постійного проживання), з 03 лютого 1995 року складом сім`ї 5 чоловік та у списку осіб, які користуються правом першочергового отримання житла, з 29 грудня 2005 року (а.с. 103-105).
В апеляційній скарзі представник Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси просить рішення суду скасувати, та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Так, на думку апелянта, судом першої інстанції не було враховано, що самим позивачем було порушено пункт 2.12 Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 30 листопада 2011 року № 737, та не подано рапорт, за місцем знаходження, до військової частини представнику житлової комісії військової частини про внесення змін до облікової справи. Крім того, апелянт посилається на те, що Квартирно-експлуатаційний відділ м. Одеса не підпорядковується та не підконтрольний житловим комісіям військових частин, а є контролюючим органом, а відповідно, не можливо зобов`язати КЕВ м. Одеса вчинити певні дії (а.с. 110-113).
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга представника Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 проходив військову службу з 2003 по 2010 рік у військовій частині НОМЕР_1 у м. Одеса, де перебував на квартирному обліку з 03 лютого 1995 року складом сім`ї 5 чоловік.
Через незабезпечення житлом в Одеському гарнізоні, йому разом із його сім`єю у складі: дружини – ОСОБА_2 , сина – ОСОБА_3 , дочки – ОСОБА_4 , матері дружини – ОСОБА_5 , у 2009 році була виділена кімната в гуртожитку Військової академії (м. Одеса) за адресою: АДРЕСА_1 .
З 2010 року ОСОБА_1 став проходити військову службу у Головному управлінні Військової служби правопорядку Збройних Сил України у м. Києві, а сім`я залишилась проживати в м. Одесі за вказаною вище адресою.
На підставі наказу Міністра оборони України № 137 від 23 травня 2013 р. позивача було звільнено з військової служби у запас за п. «б» ч. 6 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» - за станом здоров`я.
На підставі наказу начальника Військової служби правопорядку у Збройних Силах України - начальника Головного управління Військової служби правопорядку Збройних Сил України (по стройовій частині) № 100 від 31 травня 2013 р., ОСОБА_1 з 31 травня 2013 року був виключений зі списків особового складу Головного управління Військової служби правопорядку Збройних Сил України. При цьому, відповідно до вказаного наказу було зазначено: «Вислуга років у Збройних Силах України становить: календарна – 28 років 9 місяців 25 днів, пільгова – 1 рік 7 місяців 2 дні. Постійним житлом від Міністерства оборони не забезпечений. На квартирному обліку у гарнізоні міста Києва перебуває з 3 лютого 1995 року».
Після звільнення в запас, ОСОБА_1 приїхав до м. Одеси, став на військовий облік в Малиновський РВК м. Одеси, та продовжив разом із сім`єю проживати у вказаному вище гуртожитку.
Восени 2016 року постало питання про оформлення ордерів на кімнати в гуртожитку Військової академії (м. Одеса) за адресою: АДРЕСА_1 , де ОСОБА_1 проживав разом із сім`єю. Посадовими особами Військової академії позивачу було роз`яснено, що для оформлення ордерів на кімнати в гуртожитку Військової академії необхідно надати довідку про перебування ОСОБА_1 на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов.
З метою отримання цієї довідки, ОСОБА_1 письмово звернувся до КЕВ м. Одеси й отримав відповідь, у якій було зазначено, що згідно до протоколу засідання житлової комісії військовій частині НОМЕР_1 № 1 від 27 січня 2011 р. його було знято з обліку осіб, що потребують поліпшення житлових умов у Одеському гарнізоні, у зв`язку із переводом для подальшого проходження служби до м. Києва на підставі наказу міністра оборони України № 95 від 12 лютого 2010 р. 
Щоб з`ясувати питання його перебування на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов у Київському гарнізоні, ОСОБА_1 були направлені запити до Київського квартирно-експлуатаційного управління та житлової комісії Генерального штабу Збройних Сил України.
З отриманого листа начальника Київського КЕУ (вих. № 303/25-4781 від 18 листопада 2016 р.) позивачу було роз`яснено, що в списках осіб, які потребують поліпшення житлових умов у Київському гарнізоні, він не перебуває, а на підставі протоколу № 13 від 25 лютого 2014 р. засідання житлової комісії Генерального штабу Збройних Сил України, ОСОБА_1 був знятий з квартирного обліку в Київському гарнізоні.
У листі Голови житлової комісії Генерального штабу Збройних Сил України (вих. № 91-жк від 02 листопада 2016 р.) ОСОБА_1 повідомлено, що згідно до протоколу № 24 від 06 липня 2012 р. засідання житлової комісії Генерального штабу Збройних Сил України він був включений в Книгу обліку осіб, які перебувають в черзі на одержання житлових приміщень в житловій комісії ГШ ЗС України складом сім`ї 1 чоловік, та згідно до протоколу № 13 від 25 лютого 2014 р. засідання житлової комісії Генерального штабу Збройних Сил України, ОСОБА_1 був знятий з квартирного обліку в Київському гарнізоні на підставі його рапорту від 13 червня 2013 р., поданого за власним бажанням, у зв`язку із проживанням у м. Одеса.
Таким чином, відповідний командир військової частини повинен був подати до військового комісаріату і КЕВ району, що знаходяться за обраним місцем проживання ОСОБА_1 , необхідні документи для зарахування військовослужбовця на квартирний облік. Однак, вказаний порядок не був дотриманий не з вини позивача.
Відповідно ч. 1 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або, за їх бажанням, грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР та іншими нормативно-правовими актами.
Військовослужбовці, що перебувають на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, при звільненні з військової служби в запас або у відставку за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості використання на військовій службі залишаються на цьому обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду або за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, а в разі її розформування - у військових комісаріатах і квартирно-експлуатаційних частинах районів та користуються правом позачергового одержання житла (ч. 9 ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»).
Отже, зазначеним законом держава взяла на себе обов`язок забезпечення військовослужбовців жилими приміщеннями, і зокрема, військовослужбовців, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до ст. 37 ЖК України, громадяни, які потребують поліпшення житлових умов та залишили роботу на підприємствах, в установах та організаціях у зв`язку з виходом на пенсію беруться на облік потребуючих поліпшення житлових умов нарівні з працюючими на цих підприємствах, в установах, організаціях громадянами.
Порядок обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, згідно ст. 38 ЖК України встановлюється законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР.
Відповідно ч. 1 ст. 40 ЖК України, громадяни перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до одержання житлового приміщення, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті.
Згідно ч. 2, 4, 5 ст. 40 вказаного Кодексу Громадяни знімаються з обліку потребуючих поліпшення житлових умов у випадках: 1) поліпшення житлових умов, внаслідок якого відпали підстави для надання іншого жилого приміщення; 1-1) одноразового одержання за їх бажанням від органів державної влади або органів місцевого самоврядування грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення у встановленому порядку; 2) виїзду на постійне місце проживання до іншого населеного пункту; 3) припинення трудових відносин з підприємством, установою, організацією особи, яка перебуває на обліку за місцем роботи, крім випадків, передбачених законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР; 4) засудження до позбавлення волі на строк понад шість, заслання або вислання; 5) подання відомостей, що не відповідають дійсності, які стали підставою для взяття на облік, або неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про взяття на облік.
Зняття з обліку потребуючих поліпшення житлових умов провадиться органами, які винесли або затвердили рішення про взяття громадянина на облік. Про зняття з обліку потребуючих поліпшення житлових умов громадяни повідомляються у письмовій формі з зазначенням підстав зняття з обліку.
Крім того, постановою Кабінету Міністрів України № 1081 від 03 серпня 2006р. було затверджено Порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями.
Цей Порядок визначає механізм забезпечення житловими приміщеннями військовослужбовців - осіб офіцерського, старшинського і сержантського, рядового складу (крім військовослужбовців строкової служби) Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, правоохоронних органів спеціального призначення та Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, посади в яких комплектуються військовослужбовцями, у тому числі звільнених в запас або у відставку, що залишилися перебувати на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, у військових частинах, закладах, установах та організаціях (далі - військові частини) після звільнення (далі - військовослужбовці) та членів їх сімей ( п.1 Порядку).
Згідно п.3 даного Порядку військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надається житло для постійного проживання. Крім того, даний Порядок передбачає і випадки, коли військовослужбовці знімаються з обліку, а саме у разі: 1)поліпшення житлових умов, внаслідок чого відпала потреба в наданні житла; 2) засудження військовослужбовця до позбавлення волі на строк понад шість місяців, крім умовного засудження; 3) звільнення з військової служби за службовою невідповідністю у зв`язку з систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем; 4) подання відомостей, що не відповідають дійсності, але стали підставою для зарахування на облік; 5) в інших випадках, передбачених законодавством ( п. 30).
Системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що військовослужбовці, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та члени їх сімей мають право на отримання житла, а отже і на залишення на обліку до отримання ними житла, в тому числі і у разі звільнення в запас чи відставку, крім випадків, передбачених п.30 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1081 від 03 серпня 2006 р.
Наказом Міністерства Оборони № 737 від 30 листопада 2011 р. була затверджена Інструкція про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, яка також передбачає, що військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надається житло для постійного проживання, а військовослужбовці, що перебували на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, до 01 січня 2005 року (набрання чинності Законом України від 24 червня 2004 року «Про внесення змін до статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»), забезпечуються жилими приміщеннями для постійного проживання відповідно до раніше встановленого законодавством порядку - без врахування вислуги на військовій службі ( п. 1.4).
Відповідно до п. 2.18 Інструкції військовослужбовці та особи, звільнені з військової служби, знімаються з обліку за місцем служби (за місцем звільнення з військової служби) у разі: поліпшення житлових умов у випадках, передбачених законодавством, за місцем перебування на квартирному обліку, унаслідок чого зникла потреба в наданні жилого приміщення; отримання за рахунок житлових фондів МОУ жилого приміщення для постійного проживання; переміщення військовослужбовця до нового місця служби в інший населений пункт; звільнення з військової служби за підставами, не зазначеними в абзаці першому пункту 2.16 цього розділу; подання відомостей, що не відповідають дійсності, але стали підставою для зарахування на облік або неправомірних дій посадових (відповідальних) осіб при вирішенні питання про прийняття на квартирний облік; звільнення в запас або відставку до досягнення 20 років вислуги на військовій службі особами, які зараховані на облік після 1 січня 2005 року (крім випадків, вказаних у пункті 2.17 цього розділу); обрання для постійного місця проживання іншого населеного пункту особами, які звільнені у запас або у відставку; в інших випадках, передбачених законодавством.
Пунктом 2.16. Інструкції передбачено, що військовослужбовці, які перебувають на обліку, під час звільнення з військової служби в запас або відставку за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку з реформуванням ЗС України, зі скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості використання на військовій службі, залишаються (за їх бажанням) на обліку у військовій частині до одержання жилого приміщення з державного житлового фонду за останнім місцем проходження служби, а в разі розформування військової частини - у військовому комісаріаті і КЕВ (КЕЧ) району, на території обслуговування яких знаходилася розформована військова частина, та користуються правом позачергового одержання жилого приміщення.
Також колегією суддів встановлено, що позивач згідно посвідчення серії НОМЕР_2 , виданого 10 червня 2013 року Одеським обласним військовим комісаріатом, є ветераном військової служби.
Статтею 3 Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист», держава гарантує кожному ветерану військової служби, серед іншого, реалізації цільових програм поліпшення житлових умов.
В п. 7 ч. 1 ст. 6 вказаного Закону гарантує ветеранам військової служби першочергове забезпечення житлом осіб, які потребують поліпшення житлових умов.
Тобто, для того, щоб позивач міг реалізувати своє гарантоване право на отримання від МО України постійного житла на підставі Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», він має перебувати на квартирному обліку.
Відповідно до ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло.
Статтею 48 Конституції України гарантовано, що кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло.
Крім того, відповідно ч.1 ст.8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.
Права, пов`язані з житлом, Конвенцією захищені подвійно: ст. 8 документа передбачає право на «повагу до житла», а ст. 1 Першого протоколу до Конвенції гарантує право на «повагу до майна».
У рішенні від 24 листопада 1986 року у справі «Гіллоу проти Сполученого Королівства» житлом визнано «місце, куди особа має намір повернутися чи де було її постійне помешкання», а в рішенні від 22 лютого 2005 року у справі «Новоселецький проти України» дається поняття житла, яке має статус службового.
Втрата житла (в тому числі й того, яке надавалося в тимчасове користування) є крайньою формою втручання у право на повагу до житла.
В рішеннях по справах «Полторацький проти України» та «Михайлюк та Петров проти України» ЄСПЛ нагадує, що вираз «згідно із законом» насамперед вимагає, щоб оскаржуване втручання мало певну підставу в національному законодавстві; він також стосується якості відповідного законодавства і вимагає, щоб воно було доступне відповідній особі, яка, крім того, повинна передбачати його наслідки для себе, а також це законодавство повинно відповідати принципу верховенства права. Принцип верховенства права вимагає дотримання вимог «якості» закону, яким передбачається втручання у права особи основоположні свободи.
Рішенням від 16 вересня 1996 року у справі «Акдівар та інші проти Туреччини» визнано, що житло за ст. 8 Конвенції є помешканням, захищеним від нападків зі сторони держави чи навмисного руйнування її представниками. А у рішенні від 13 травня 2008 року у справі «МакКанн проти Сполученого Королівства» зазначено, що для особистості людини, для її усталеного та безпечного місця в суспільстві втрата житла в контексті ст. 8 Конвенції «є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла».
Таким чином, враховуючи те, що на час звільнення у запас ОСОБА_1 мав стаж військової служби понад 28 років, та був зарахований на квартирний облік до 01 січня 2005 року, є ветераном військової служби (посвідчення ветерана військової служби Серії НОМЕР_3 ), на сьогоднішній день житлом з боку держави не забезпечений, колегія суддів вважає, що у даному випадку відсутні підстави для зняття ОСОБА_1 з квартирного обліку відповідно до п. 2.16 Інструкції.
Крім того, колегія суддів враховує, що фактичне позбавлення ОСОБА_1 житла сталося внаслідок бездіяльності посадових осіб Міністерства оборони України, яка виразилася у тому, що відповідний командир військової частини повинен був подати до військового комісаріату і КЕВ району, що знаходяться за обраним місцем проживання ОСОБА_1 , необхідні документи для зарахування військовослужбовця на квартирний облік, однак, вказаний порядок не був дотриманий саме командиром військової частини.
ОСОБА_1 мав очікувати від посадових осіб, які виконують функції держави добросовісного виконання своїх службових обов`язків в рамках процедур, спеціально передбачених законодавством.
Колегія суддів зауважує, що вказані дії посадових осіб Міністерства оборони України фактично позбавили ОСОБА_1 , стаж військової служби якого становить понад 28 років, передбаченого законом права на отримання службового житла. При цьому, позивач не може бути позбавлений права на житло у зв`язку із бездіяльністю влади в рамках процедур, спеціально призначених для забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловою площею. 
Посилання представника Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси у апеляційній скарзі про те, що самим позивачем було порушено пункт 2.12 Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 30 листопада 2011 року № 737, та не подано рапорт, за місцем знаходження, до військової частини представнику житлової комісії військової частини про внесення змін до облікової справи, колегією суддів оцінюються критично, оскільки вони не відповідають фактичним обставинам справи та спростовуються вищевикладеними положення житлового законодавства.
Інші докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановлені судом дотримані норми матеріального і процесуального права.
При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 08 жовтня 2018 року постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування  відсутні.  
Керуючись ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -
постановила:

Апеляційну скаргу представника Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси – залишити без задоволення.
Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 08 жовтня 2018 року –залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.
Повний текст судового рішення складений 20 вересня 2021 року.

Головуючий                                                        С.О. Погорєлова

Судді                                                        О.В. Князюк

                                                       О.М. Таварткіладзе