Справа № 302/940/19

ПОСТАНОВА
 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

 
21 жовтня 2021 року м. Ужгород
Закарпатський апеляційний суд у складі: 

Головуючого - судді Бисага Т.Ю.
суддів: Фазикош Г.В., Джуги С.Д. 
за участі секретаря: Микуляк Є.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Воловецького районного суду Закарпатської області від 09 грудня 2020 року у справі за позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи без самостійних вимог щодо предмета спору Головне управління Держгеокадастру у Закарпатській області та Ізківська сільська рада Міжгірського району Закарпатської області ( правонаступник Пилипецька сільська рада Хустського району Закарпатської області) про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та Ізківської сільської ради Міжгірського району Закарпатської області, треті особи без самостійних вимог щодо предмета спору Головне управління Держгеокадастру у Закарпатській області, Товариство з обмеженою відповідальністю «Землемір» про скасування рішення органу місцевого самоврядування та реєстрації права власності на земельну ділянку,
В С Т А Н О В И В:
       Представник позивача звернувся до суду з позовом в інтересах ОСОБА_2 до відповідача про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки. 
ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом про скасування рішення органу місцевого самоврядування та реєстрації права власності на земельну ділянку. 
Рішенням Воловецького районного суду Закарпатської області від 09 грудня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи без самостійних вимог щодо предмета спору Головне управління Держгеокадастру у Закарпатській області та Ізківська сільська рада Міжгірського району Закарпатської області про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки – задоволено.
Зобов`язано ОСОБА_1 звільнити самовільно зайняту ним частину земельної ділянки площею 0,0006 га (6 кв.м.), яка належить ОСОБА_2 на праві власності, кадастровий номер земельної ділянки 2122481600:01:009:0020, шляхом знесення ним огорожі та вирубки засаджених дерев.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 768,40 гривень судового збору та витрати на правову допомогу в сумі 3000 гривень.
У задоволенні зустрічного позову  ОСОБА_1 до  ОСОБА_2 та Ізківської сільської ради Міжгірського району Закарпатської області, треті особи без самостійних вимог щодо предмета спору Головне управління Держгеокадастру у Закарпатській області, Товариство з обмеженою відповідальністю «Землемір» про скасування рішення органу місцевого самоврядування та реєстрації права власності на земельну ділянку - відмовлено.  
Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити по справі нове рішення, яким у задоволенні первісного позову відмовити, зустрічну позовну заяву задовольнити повністю. 

       У відзиві на апеляційну скаргу, адвокат Шишола В.М., який діє в інтересах ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Сторони у судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явилися, про час і місце розгляду справи були належним чином повідомлені, про що свідчить розписка про повідомлення про розгляд справи і неявка сторін не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України (а.с.101). Заяв про відкладення розгляду справи не надходило. 

       Представник позивача ОСОБА_3 надіслав заяву про розгляд справи у його відсутності та його довірительки. 
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія приходить до наступного висновку. 
       Судом встановлено, що із витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №154993272 від 04.02.2019 року та витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-2102850872018 від 23.08.3018 року, ОСОБА_2 є власником земельної ділянки 0,0217 з цільовим призначенням для індивідуального садівництва в ур. «Біля будинку спеціаліста» у с.Ізки Міжгірського району Закарпатської області, кадастровий номер 2122481600:01:009:0020.
Відповідач по первісному позову ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 0,25 га в урочищі "Біля Хати" с. Ізки Міжгірського району Закарпатської області для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер 2122481600:01:009:0012, підтвердженням чого є витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №18851395 від 04.01.2019. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для надання у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд гр. ОСОБА_1 розроблено ТОВ “Землемір” на підставі договору на виконання робіт від 10.05.2016 № 300, заяви гр. ОСОБА_1 від 10.05.2016 та рішення 6 сесії 7 скликання Ізківської сільської ради Міжгірського району від 17.03.2016 № 6 “Про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки гр. ОСОБА_1 ” Відомості про дану земельну ділянку внесено до Державного земельного кадастру та присвоєно кадастровий номер 2122481600:01:009:0012.
Актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства щодо об?єкту - земельної ділянки №601-ДК/570/АП/09/01/19 від 31.05.2019 року, який складено державним інспектором у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України у Воловецькому, Міжгірському, Мукачівському, Свалявському районах та м.Мукачево Закарпатської області Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області Юртином В.В. на підставі звернення позивачки ОСОБА_2 встановлено, що земельні ділянки позивача площею 0,0217 га кадастровий номер земельної ділянки 2122481600:01:009:0020, так і відповідача площею 0,25 га кадастровий номер земельно ділянки 2122481600:01:009:0012 є суміжними земельними ділянками та їх розділяє огорожа. В результаті проведеного топографо- геодезичного знімання працівниками ТзОВ «Землемір» встановлено, що земельна ділянка ОСОБА_1 накладається на земельну ділянку ОСОБА_2 площею 0,0006 га.
Відповідно до відповіді Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області №9-7-0.163-1061/2-20 від 03.02.2020 року, спеціалістом ДП "Закарпатський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою" проведено обміри земельних ділянок ОСОБА_2 за кадастровим номером 2122481600:01:009:0020 та ОСОБА_1 за кадастровим номером 2122481600:01:009:0012 і відповідно до технічного звіту із землеустрою площа самовільно зайнятої частини земельної ділянки ОСОБА_2 становить 0,0008 га.
Результати перевірки підтверджують факт що земельна ділянка ОСОБА_1 накладається на земельну ділянку ОСОБА_2 .
Отже, відповідач ОСОБА_1 захопив частину земельної ділянки площею 0,0006 га., яка фактично перебуває в користуванні ОСОБА_2 , спорудивши на ній огорожу, не маючи на те правових підстав, оскільки не являється власником земельної ділянки. 
Вказаними діями відповідач обмежив право позивача у здійсненні права власності на належну їй земельну ділянку, а саме у її вільному та безперешкодному користуванні.
У п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16 квітня 2004 року №7роз`яснено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 ЗК України шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (стаття 16 ЦК). Власник земельної ділянки, права якого порушено, може вимагати відшкодування завданої цим моральної шкоди (частина третя статті 386 ЦК).
Відповідно до статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до ст.13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, у разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені даною нормою, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом.
Згідно ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійснені права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод , у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Від так, суд повинен установити чи були порушені права, свободи чи інтереси цих осіб і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмовити в їх задоволенні.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Отже, суд першої інстанції вірно дійшов висновку щодо задоволення первісного позову ОСОБА_2 щодо звільнення ОСОБА_1 самовільно зайнятої ним частину земельної ділянки площею 0,0006 га (6 кв.м.), яка належить ОСОБА_2 на праві власності, шляхом знесення ним огорожі та вирубки засаджених дерев.
Щодо доводів апеляційної скарги в частині зустрічного позову, то можна зробити висновок про те, що мотивами, якими апелянт намагається обґрунтувати, є три обставини: перше, по часу апелянт отримав у власність земельну ділянку (кадастровий номер 2122481600:01:009:0012), яка межує із земельною ділянкою ОСОБА_2 (кадастровий номер 2122481600:01:009:0020) першим; по-друге, ОСОБА_2 при отриманні земельної ділянки у власність не погоджувала її межі із апелянтом, як суміжним землевласником; по-третє, при відведенні земельної ділянки ОСОБА_2 не було начебто враховано під`їзд до земельної ділянки апелянта. 
Однак, такі доводи апелянта ОСОБА_1 спростовуються наступним.
З матеріалів справи вбачається, що   ОСОБА_2  не заперечує, що апелянт по часу першим оформив право власності на належну йому земельну ділянку (кадастровий номер 2122481600:01:009:0012), аніж ОСОБА_2  на належну їй на праві власності земельну ділянку (кадастровий номер 2122481600:01:009:0020): апелянт ОСОБА_1  зареєстрував право власності 30.01.2017 року, підтвердженням чому є Витяг з державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 03.02.2017 року №79570188;  ОСОБА_2 зареєструвала право власності 29.01.2019 року, підтвердженням чому є Витяг з державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 04.02.2019 року №154993272. Факт, що апелянт  ОСОБА_1  по часу першим зареєстрував право власності на земельну ділянку, яка межує із земельною ділянкою ОСОБА_2 , лише підтверджує ту обставину, що ОСОБА_2   не могла порушити його права як суміжного землевласника, оскільки, якщо навіть припустити, що землевпорядна організація, яка розробляла  ОСОБА_2 Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, то вже при проведенні топографо-геодезичних робіт вона не змогла б зробити кадастровий план земельної ділянки в існуючих координатах, оскільки на той час в Державному земельному кадастрі вже була зареєстрована земельна ділянка апелянта  ОСОБА_1  у вже існуючих на той час координатах. 
Щодо під`їзної дороги, яка у апеляційній скарзі апелянта ОСОБА_1  трактується як дорога загального користування, яка за словами останнього нібито приватизована  ОСОБА_2 , то це зовсім не відповідає фактичним обставинам справи. Як вбачається з матеріалів справи, кадастровий план земельної ділянки, проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 , у якому визначені всі об`єкти, які межують із його земельною ділянкою, а саме: - від А до Б – землі служби автодоріг у Закарпатській області; - від Б до В – землі Ізківської сільської ради; - від В до Г – землі Міжгірського територіального центру соціального обслуговування УП та СЗН Міжгірської РДА; - від Г до А – землі ОСОБА_1 .
Із кадастрового плану земельної ділянки ОСОБА_1 є очевидним, що його земельна ділянка на момент оформлення права власності на земельну ділянку ОСОБА_2 із жодної сторони не межує із дорогою загального користування, відтак ОСОБА_2 не могла її привласнити, позаяк дороги загального користування там не було. 
Суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, правильно застосував матеріальний закон та вирішив спір у відповідності з чинним законодавством. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому не заслуговують на увагу.
Рішення суду є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування немає.
       Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
       З врахуванням наведеного, апеляційний суд дійшов до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст. 374, 375, 381-384ЦПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Воловецького районного суду Закарпатської області від 09 грудня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. 

Повний текст постанови суду складено 27 жовтня 2021 року.

Головуючий 

Судді