ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2021 року	Львів	Справа № 500/4767/21 пров. № А/857/14977/21	

          Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
          головуючого-судді -                                            Святецького В. В.,
          суддів          -                                                    Гудима Л. Я., Довгополова О. М.,
 з участю секретаря судового засідання –   Хітрень О. Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу   Тернопільського окружного адміністративного суду   від 04 серпня 2021 року про забезпечення позову у справі № 500/4767/21 (головуючий суддя Подлісна І. М., м.Тернопіль)   за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Озернянської сільської ради Зборівського району Тернопільської області, треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору: ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування рішення,-   

                                                               В С Т А Н О В И В :

03 серпня 2021 року ОСОБА_2   звернулася до суду з адміністративним позовом, в якому просила визнати протиправним та скасувати рішення Озернянської сільської ради Зборівського району Тернопільської області №596 від 23.04.2021 про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на умовах оренди в користь ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .
Одночасно з позовною заявою позивач подала заяву про забезпечення позову від 03.08.2021, в якій просила: - заборонити Головному управлінню Держгеокадастру в Тернопільській області та відділу № 4 Управління у Тернопільському районі приймати будь-які рішення і вчиняти будь-які дії щодо формування земельної ділянки, присвоєння кадастрових номерів, внесення даних або інформації до публічної кадастрової карти щодо відведеної земельної ділянки площею 1,45 га. для обслуговування викупленої нежитлової будівлі - комори в АДРЕСА_1 на умовах оренди на території Озернянської сільської ради Тернопільського (Зборівського) району Тернопільської області;
- заборонити Озернянській сільські раді Зборівського району Тернопільської області приймати будь-які рішення і вчиняти будь-які дії про затвердження проекту землеустрою щодо відведеної земельної ділянки площею 1,45 га. для обслуговування викупленої нежитлової будівлі - комори в  АДРЕСА_1 на умовах оренди на території Озернянської сільської ради Тернопільського (Зборівського) району Тернопільської області.
Заява мотивована тим, що оскаржуване рішення № 596 від 23 квітня 2021 року органу місцевого самоврядування прийнято з грубим порушенням норм земельного та цивільного законодавства, оскільки земельна ділянка площею 1,45 га накладається на земельну ділянку площею 1,9730 га, право оренди на яку претендує позивач.
Ухвалою від 04 серпня 2021 року Тернопільський окружний адміністративний суд заяву про забезпечення позову задовольнив частково. Заборонив Головному управлінню Держгеокадастру у Тернопільській області, відділу № 4 Управління у Тернопільському районі відповідачу Озернянській сільській раді Зборівського району Тернопільської області вчиняти будь-які дії щодо земельної ділянки площею 1,45 га. для обслуговування викупленої нежитлової будівлі - комори в АДРЕСА_1 на умовах оренди на території Озернянської сільської ради Тернопільського (Зборівського) району Тернопільської області до набрання законної сили рішенням суду по даній справі. В задоволенні решти заяви про забезпечення позову - відмовив.
Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, третя особа ОСОБА_1   подав апеляційну скаргу, оскільки вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального права та неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.
В обґрунтування апеляційної скарги скаржник вказує на те, надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки іншій особі ще не є позитивним рішення про надання в подальшому вказаної ділянки у власність чи користування. Дозвіл і проект землеустрою, розроблений на його підставі, є лише стадіями єдиного процесу надання земельної ділянки у власність. Апелянт вважає, що позивач у заяві про забезпечення позову не навела передбачених ст.150 КАС України підстав для забезпечення позову, а тому у задоволенні такої слід відмовити.
З огляду на викладене, ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити.
Представник третьої особи Велигана І.Б. в судовому засіданні апеляційного суду підтримав вимоги апеляційної скарги та просить їх задовольнити в повному обсязі. 
Представник позивача в судовому засіданні апеляційного суду заперечив вимоги апеляційної скарги та просить її відхилити. 
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скарга належить до задоволення з таких підстав.   
Інститут забезпечення адміністративного позову регламентовано статтями 150, 151 КАС України, які закріплюють підстави для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, а також способи забезпечення позову в адміністративному процесі.
Забезпечення адміністративного позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи по суті визначених законом заходів з метою створення можливості реального виконання у майбутньому постанови суду, якщо її буде прийнято на користь позивача.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 150 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Поряд з тим, згідно з ч.4 ст.150 КАС України, подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову.
Згідно з ч. 1 ст. 151 КАС України позов може бути забезпечено: зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; забороною відповідачу вчиняти певні дії; встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.
Отже, системний аналіз наведених вище норм діючого законодавства дозволяє дійти висновку про те, що забезпечення адміністративного позову - це вжиття адміністративним судом, в провадженні якого знаходиться справа, певних процесуально-правових заходів щодо охорони прав, свобод та інтересів позивача, які б гарантували виконання рішення суду, у разі задоволення позову; для задоволення судом поданого позивачем клопотання про забезпечення адміністративного позову останній має обґрунтувати необхідність задоволення такого клопотання та довести, що незадоволення клопотання призведе хоча б до одного із наслідків, передбачених ч.2 ст.150 КАС України.
З аналізу вищезазначеного слід зазначити, що приписи ст.150 КАС України передбачають, що обов`язковою передумовою вжиття заходів для забезпечення позову є саме обґрунтована заява сторони із зазначенням очевидних ознак можливості заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам заявника (позивача). А під час розгляду клопотання щодо вжиття заходів для забезпечення позову суд, в свою чергу, повинен, виходячи з конкретних доказів, оцінити, чи не може застосування заходів забезпечення позову завдати більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.
Підстави забезпечення позову, визначенні статтею 150 КАС України, є оціночними, тому містять небезпеку для застосування заходів забезпечення позову всупереч цілям цієї статті при формальному дотриманні її вимог. Необґрунтоване вжиття таких заходів може привести до правових ускладнень, значно більших, ніж ті, яким вдалося б запобігти, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.
Крім того, в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі, а також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав будуть значними.
Тобто, обов`язковою умовою застосування заходів забезпечення позову є наявність хоча б однієї з таких обставин: очевидність небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі; доведення позивачем того, що захист його прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат; очевидність ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.
При цьому заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.
Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.
Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Аналогічна правова позиція міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №826/8556/17, від 25 квітня 2019 року у справі №826/10936/18.
Колегія суддів дійшла висновку, що заявник лише допускає, що невжиття заходів забезпечення позову може значно ускладнити виконання рішення за результатами розгляду справи і ефективному захисту прав ОСОБА_2 та припускає можливе набуття у користування третіми особами спірної земельної ділянки.
Наведені заявником обставини не є обґрунтованими для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, оскільки матеріали даної справи не містять об`єктивних доказів на підтвердження того, що існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення судового рішення в адміністративній справі, або захист прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення потрібно буде докласти значних зусиль та витрат.
Варто також зазначити, що питання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність.
Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 13 березня 2018 року у справі №766/6141/16-а, постанові Верховного Суду від 04 вересня 2019 року № 420/3397/19.
Також, у постанові від 30 травня 2018 року, прийнятою у справі №826/5737/16, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що надання дозволу відповідними органами на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки із земель комунальної власності не означає позитивного рішення про передачу її в користування, а направлене на ідентифікацію земельної ділянки, яка в подальшому може стати предметом передачі.
При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах ,,Салов проти України” (№ 65518/01; пункт 89), ,,Проніна проти України” (№ 63566/00; пункт 23) та ,,Серявін та інші проти України” (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі ,,Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Таким чином, позивач у заяві про забезпечення позову не навів передбачених процесуальним законом підстав для забезпечення позову, тому з урахуванням наведеного вище, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.
Вказані вище обставини не враховано судом першої інстанції при ухваленні рішення про вжиття заходів забезпечення позову уданій справі.
Отже, суд першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали неповно встановив обставини справи, неправильно застосував норми матеріального права та порушив норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання про застосування заходів забезпечення позову в цій справі.
Статтею 242 КАС України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.       Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно зі  ст. 317 КАС України   підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Таким чином, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, ухвала Тернопільського окружного адміністративного суду  від 04 серпня 2021 року про забезпечення позову - скасуванню, а заява позивача про забезпечення позову – залишенню без задоволення.

Керуючись ст. ст.150, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 328, 329   КАС України, суд, -     
                                             
                                                     ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу  Тернопільського окружного адміністративного суду  від 04 серпня 2021 року про забезпечення позову у справі № 500/4767/21 – скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	В. В. Святецький 	
судді	 	Л. Я. Гудим 	
 	 	О. М. Довгополов  	
Повне судове рішення складено 06.10.2021.