Справа № 464/4311/15-ц                                Головуючий у 1 інстанції: Горбань О.Ю. 
Провадження № 22-ц/811/1745/20                  Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М. 
Категорія:39

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

05 жовтня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:
головуючого судді – Шандри М.М.
суддів: Левика Я.А., Савуляка Р.В.
секретаря: Скакун І.А.
за участю: представників ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 18 лютого 2016 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_5 , третя особа без самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_6 , про стягнення заборгованості за кредитним договором,
ВСТАНОВИЛА:
У травні 2015 року ПАТ «Універсал Банк» звернулося до суду з указаним позовом, уточнивши який просило стягнути 74 173,07 дол. США, що становить еквівалент 1 981 904,43 грн, заборгованості за кредитним договором   від 30 травня 2008 року № 017-2008-1721.
В обґрунтування заявлених вимог посилалося на те, що на підставі договору від 24 квітня 2008 року ОСОБА_6 отримав кредит у розмірі  108 000 доларів США з кінцевим терміном повернення до 10 травня 2033 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірах та в строки, що передбачено договором.
На забезпечення належного виконання боржником зобов`язань за кредитним договором 24 квітня 2008 року між банком та ОСОБА_5 укладено договір поруки, за умовами якого відповідач поручилась за виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором.
ОСОБА_6 припинив виконувати свої зобов`язання за договором, у результаті чого виникла заборгованість станом на 06 квітня 2015 року на загальну суму 74173,07 доларів США, що еквівалентно 1 589 039,34 грн.
Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 18 лютого 2016 року позов задоволено. 
Стягнуто з ОСОБА_5 на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором від 30 травня 2008 року № 017-2008-1721 у розмірі 74 173, 07 доларів США, що в гривневому еквіваленті відповідно до курсу НБУ станом на дату та час ухвалення рішення становить 1 981 904 (один мільйон дев`ятсот вісімдесят одна тисяча дев`ятсот чотири) грн. 43 коп., з них прострочена заборгованість в сумі 588,26 доларів США, що еквівалентно 15718,31 грн.; сума дострокового стягнення кредиту - 65486,35 доларів США, що еквівалентно 1 749 795,27 грн.; відсотків - 8048,20 доларів США, що еквівалентно 215047,90 грн.; підвищені відсотки - 50,26 доларів США, що еквівалентно 1342,95 грн. 
Стягнуто з ОСОБА_5 на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» судові витрати в розмірі 3654 (три тисячі шістсот п`ятдесят чотири) грн.
Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 02 жовтня 2017 року заяву ОСОБА_4 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.
Рішення суду оскаржила ОСОБА_4 .
В апеляційній скарзі стверджує, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції не перевірив повноваження відділення № 10 ВАТ «Універсал Банк» щодо прав на здійснення операцій з валютними цінностями. Стверджує, що у матеріалах справи відсутні докази отримання позичальником коштів в іноземній валюті чи їх конвертації банком в національну валюту з подальшим їх отриманням чи переказом. Посилається на те, що належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості можуть бути виключно первинні документи, яких позивачем суду не надано. Вважає, що вимоги про стягнення коштів з поручителя є безпідставними. Стверджує, банк звернувся з позовною заявою до поручителя про стягнення заборгованості з пропуском строку позовної давності, а тому вважає, що позов задоволенню не підлягає. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
Постановою Апеляційного суду Львівської області від 26 червня 2018 року заочне рішення Сихівського районного суду м. Львова від 18 лютого 2016 року залишено без змін.
Постановою Верховного Суду від 27.05.2020 постанову Апеляційного сулу Львівської області від 26.06.2018 скасовано, справу направлено на новий розгляд до апеляційного суду.
Ухвалою Львівського апеляційного суду від 05.10.2021 залучено до участі у справі правонаступником позивача Товариство з обмеженою відповідальністю «Галицька фінансова компанія».
       У судовому засіданні апеляційної інстанції представники ОСОБА_4 – ОСОБА_2 , ОСОБА_3 просили апеляційну скаргу задовольнити, покликаючись на доводи, викладені у скарзі.
ТОВ «Галицька фінансова компанія» подала до суду заяву про розгляд справи без участі її представника, вимоги апеляційної скарги визнає. 
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.
Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).
Згідно із ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. 
Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Колегія суддів вважає, що рішення суду таким вимогам не повністю відповідає.
Судом установлено, що 30 травня 2008 року між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», та ОСОБА_6 укладено кредитний договір    № 017-2008-1721, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 108 000 доларів США з терміном користування кредитом до 10 травня 2033 року. Позичальник зобов`язується сплачувати кредит та відсотки за користування кредитом в розмірі 12,45 % річних щомісяця згідно з графіком щомісячних платежів.
10 червня 2009 року між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», та ОСОБА_6 укладено додаткову угоду, якою змінено відсоткову ставку за користування кредитом з 12,45 % на 5,68 %.
25 червня 2009 року між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», та ОСОБА_6 укладено додаткову угоду, якою змінено відсоткову ставку за користування кредитом з 5,68 % на 13,68 %.
Згідно з додатковою угодою від 10 квітня 2012 року відсоткову ставку за користування кредитом змінено з 13,68 % на 8,53 %.
25 квітня 2012 року додатковою угодою між сторонами знову змінено відсоткову ставку за користування кредитом з 8,53 % на 16,53 %.
На забезпечення належного виконання боржником зобов`язань за кредитним договором 30 травня 2008 між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_7 укладено договір поруки № 017-2008-1721-Р/5.
Про всі зміни відсоткової ставки поручителя повідомлено належним чином шляхом укладення з ним додаткових угод.
Пунктом 1.3 договору поруки передбачено, що поручитель відповідає перед банком у тому ж обсязі, що і позичальник, за всіма зобов`язаннями останнього. Згідно умов цих договорів у випадку порушення боржником своїх зобов`язань перед кредитором за кредитним договором, позичальник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.
У зв`язку з неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору станом на 06 квітня 2015 року існує заборгованість, яка складається з: 588,26 доларів США простроченої заборгованості за кредитом, 65 486,35 доларів США суми дострокового стягнення кредиту, 8 048,20 доларів США заборгованості з відсотків, 50,26 доларів США підвищених відсотків.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позичальник за кредитним договором не виконував свої зобов`язань, поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, тому з поручителя слід стягнути заборгованість за кредитним договором.
Проте повністю з такими висновками суду першої інстанції погодитися не можна.
За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).
За статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку та відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).
Частинами першою, другою статті 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.
Порука – це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлено договором чи законом строк її дії, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора.
З аналізу частини четвертої статті 559 ЦК України (в чинній на час виникнення спірних правовідносин редакції) можна зробити висновок, що строк поруки відноситься до преклюзивних, це строк існування самого зобов`язання поруки, а застосоване в цій нормі поняття «строк чинності поруки» повинне розглядатися як строк, протягом якого кредитор може реалізувати свої права за порукою, як видом забезпечення зобов`язання.
Тому і право кредитора, і обов`язок поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.
Якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобов`язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов`язку, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобов`язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.
Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 ЦК України (в чинній на час виникнення спірних правовідносин редакції) повинні застосовуватись і до поручителя.
Таким чином, у разі неналежного виконання боржником зобов`язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України (в чинній на час виникнення спірних правовідносин редакції) строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено щомісячними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.
Матеріали справи містять кредитний договір, за умовами якого сторони досягли згоди щодо погашення кредиту шляхом сплати позичальником щомісячних платежів, згідно з пунктом 2.4 кредитного договору.
Ураховуючи, що кредитним договором передбачено сплату щомісячних мінімальних платежів, а за договором поруки поручитель відповідає за зобов`язаннями згідно з кредитним договором перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, тому з часу несплати кожного з платежів починається обрахування встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України (в чинній на час виникнення спірних правовідносин редакції) шестимісячного строку для пред`явлення вимог до поручителя.
Разом з тим правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов`язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов`язань.
Аналогічний висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові                          від 13 червня 2018 року у справі № 408/8040/12 (провадження № 14-145цс18), в якій підтримала правову позицію Верховного Суду України, викладену у постановах від 17 вересня 2014 року у справі № 6-53цс14, від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662цс15, від 29 березня 2017 року у справі № 6-3087цс16 та в інших, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня  2019 року у справі № 200/15135/14-ц (провадження № 14-23цс19).
Однак, суд першої інстанції на наведене уваги не звернув, вирішуючи спір, виходив з того, що позичальником останній платіж внесено 21 січня 2015 року.
Як убачається з розрахунку заборгованості, наданого банком,  заборгованість із сплати щомісячних платежів утворилася , починаючи з 09 березня 2014 року (а.с. 8 том 1), 
Як з`ясовано судом апеляційної інстанції, банк не пред`явив вимогу до поручителя у межах шести місяців за кожним простроченим щомісячним платежем, тому порука припинилася за щомісячними платежами за період з 09.03.2014 по 9.11.2014, з огляду на звернення до суду з позовом до поручителя у травні 2015 року.
Ураховуючи наведене з відповідача підлягає стягненню за період з 10.11.2014 по 06.04.2015 заборгованість за тілом кредиту у сумі 243,78 дол. США; заборгованість по відсотках у сумі 3 049,34 дол. США; підвищені відсотки у сумі 16,11 дол США; сума дострокового стягнення кредиту – 65 486,35 дол США, а всього – 68 795,58 дол США.
       Доводи апеляційної карги про те, що в матеріалах справи відсутні докази отримання позичальником коштів в іноземній валюті чи їх конвертації банком в національну валюту з подальшим отриманням чи переказом, не заслуговують на увагу, оскільки таке спростовується даними меморіального ордеру і виписки (т.1 а.с.77,78), згідно з якими кошти за кредитним договором отримані позичальником. Крім того, позичальник проводив погашення кредиту.
       Ураховуючи наведене, рішення суду від 18.02.2016 слід скасувати, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити частково, стягнути з відповідача на користь позивача 68 795, 58 дол США, у решті позову відмовити.
       Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
       У зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог з відповідача слід стягнути на користь позивача 3 361,68 грн судового збору.
Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, 
ПОСТАНОВИЛА:
       Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.
       Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 18 лютого 2016 року скасувати.
       Ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_8 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Галицька Фінансова компанія», яке є правонаступником Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», заборгованість за кредитним договором від 30 травня 2008 року № 017-2008-1721 у розмірі 68 795,58 доларів США, з них прострочена заборгованість в сумі 243,78 доларів США, сума дострокового стягнення кредиту - 65 486,35 доларів США, заборгованість по відсотках – 3 043,94 доларів США, підвищені відсотки – 16,11 доларів США.
В решті позову відмовити.
Стягнути з ОСОБА_8 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Галицька Фінансова компанія», яке є правонаступником Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» 3 361,68 грн судового збору.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.
Повний текст постанови складено:13.10.2021.

Головуючий         

Судді