Справа № 344/5506/21 
Провадження № 22-ц/4808/1342/21 
Головуючий у 1 інстанції Польська М. В. 
Суддя-доповідач Горейко 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 жовтня 2021 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі:
головуючої                        Горейко М.Д.
суддів:                Василишин Л.В., Максюти І.О.,
секретаря                        Петріва Д.Б.
з участю представника апелянта Боднарчука А.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Боднарчук Андрій Михайлович, до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» про відшкодування шкоди, завданої у результаті дорожньо-транспортної пригоди, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 01 липня 2021 року, ухвалене у складі судді Польської М.В. у м. Івано-Франківську,
в с т а н о в и в:
У квітні 2021 року позивач, інтереси якого представляє адвокат Боднарчук А.М., звернувся в суд з позовом до відповідача Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» (далі також АТ «СГ «ТАС») про стягнення страхового відшкодування в сумі 44 722,35 грн, пені за прострочення виплати в розмірі 944,68 грн, 3% річних - 224,22 грн, понесених витрат по оцінці збитків - 2 800 грн, витрат на правничу допомогу в сумі 5 000 грн та витрат по оплаті судового збору в розмірі 908 грн.
Позов обґрунтував тим, що 21.11.2020 року о 22 год. 55 хв. в м. Івано-Франківську перед перехрестям вулиць Василіянок - Галицька, водій ОСОБА_3 , керуючи автомобілем «Volkswagen Caddy», д.н.з. НОМЕР_1 перед зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечно і не створить перешкоди іншим учасникам дорожнього руху, створив аварійну ситуацію водію автомобіля «Mazda 626», д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_1 (позивачу), що рухався в попутному напрямку, внаслідок чого позивач різко змінив напрям руху свого автомобіля та скоїв наїзд на електроопору, пошкодивши свій автомобіль, вартість матеріального збитку якого становить 44 722,35 грн. Вина водія ОСОБА_3 у цьому зіткненні встановлена постановою Івано-Франківського міського суду від 11.12.2020 року. Автомобіль ОСОБА_3 застрахований у ПАТ «СГ «ТАС». Незважаючи на звернення позивача, відповідач листом від 11.02.2021 року відмовив йому у виплаті страхового відшкодування, так як факт настання ДТП відсутній.
Оскільки страховик АТ «СГ «ТАС» в порушення вимог ст. 36 Закону №1961 протягом 90 днів не здійснив страхову виплату, тому є підстави для нарахування пені, 3% річних.
Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 01 липня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Боднарчук Андрій Михайлович, до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» про відшкодування шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди, відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що цивільно-правова відповідальність особи ( ОСОБА_3 ) не настала через відсутність страхового випадку за ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Також позивач не звернувся протягом 30 днів до страховика із заявою про страхове відшкодування. Суд дійшов висновку, що позивач має право на звернення з позовом до особи, яка спричинила небезпеку на дорозі, що зумовило різке реагування на таку небезпеку і, як наслідок, ушкодження автомобіля під керуванням позивача. Суд вважав, що оскільки позивач визначив саме спосіб захисту шляхом подання позову до страховика, а не до винної особи, коло відповідачів до початку розгляду справи по суті позивач не змінював, тому позов до страховика є безпідставним.
Не погодившись з рішенням суду, представник ОСОБА_1 - Боднарчук А.М. подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.
Зокрема вказує, що відповідач відмовив у страховому відшкодуванні позивачу з тих підстав, що оскільки зіткнення між транспортними засобами не було, то і факт дорожньо-транспортної події відсутній, а також, що не встановлено причинно-наслідкового зв`язку між діями ОСОБА_3 , страхувальника за Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АО 6532730 від 04.12.2019 року, та завданою шкодою. Таку відмову апелянт вважає неправомірною, оскільки факт ДТП підтверджується постановою Івано-Франківського міського суду від 11.12.2020 року у справі №344/16470/20 та постановою Івано-Франківського міського суду від 22.01.2021 року у справі №344/17562/20. Таким чином, апелянт стверджує, що судом встановлено неправомірність дій ОСОБА_3 , а також наявність причинно-наслідкового зв`язку між такими діями та завданою позивачу, як власнику пошкодженого транспортного засобу, шкодою. 
Апелянт посилається на правовий висновок, викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі №14-176цс18, згідно якого покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності. Тому апелянт стверджує, що після настання страхового випадку у відповідача виникло зобов`язання здійснити грошову виплату власнику пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу, тобто позивачу.
Також апелянт зазначає, що, відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив з того, що позивач звернувся через 54 дні до відповідача про настання страхового випадку і ні в позові, ні в поясненнях представник позивача не зазначив причини неповідомлення відповідача про ДТП. Такий висновок суду, на думку апелянта, є помилковим, оскільки у постанові від 11.12.2019 року у справі №465/4287/15 Велика Палата Верховного Суду вказала, що саме річний строк звернення із заявою про виплату страхового відшкодування є припинювальним і з його спливом у страховика наступає право на відмову у виплаті страхового відшкодування. Крім того, апелянт стверджує, що відповідачем було відмовлено у виплаті не з причин пропуску строку для повідомлення про ДТП, а з інших причин.
Із зазначених підстав просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову, а також відшкодувати витрати на правову допомогу та сплачений судовий збір.
Відповідач АТ «СГ «ТАС» подав відзив на апеляційну скаргу, у якому вважає рішення суду законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. У відзиві на апеляційну скаргу наводить заперечення аналогічні зазначеним у відзиві на позовну заяву.
Представник апелянта в засіданні суду апеляційної інстанції підтримав доводи апеляційної скарги з мотивів, наведених в ній. Просив задоволити апеляційну скаргу, скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позову.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку. Причину неявки суду не повідомив.
З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів ухвалила про розгляд справи за відсутності представника відповідача.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта, дослідивши матеріали справи, перевіривши відповідність висновків суду фактичним обставинам справи та правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права у вирішенні даного спору, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.
Судом першої інстанції установлено та вбачається з матеріалів справи, що 21.11.2020 року о 22 год. 55 хв. в м. Івано-Франківську перед перехрестям вулиць Василіянок - Галицька, водій ОСОБА_3 , керуючи автомобілем «Volkswagen Caddy», д.н.з. НОМЕР_1 перед зміною напрямку руху, не переконався, що це буде безпечно і не створить перешкоди іншим учасникам дорожнього руху, створив аварійну ситуацію водію автомобіля «Mazda 626», д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_1 (позивачу), що рухався в попутному напрямку, внаслідок чого позивач різко змінив напрям руху свого автомобіля та скоїв наїзд на електроопору, пошкодивши свій автомобіль.
Вина водія ОСОБА_3 у створенні аварійної ситуації встановлена постановою Івано-Франківського міського суду від 11.12.2020 року, залишеною без змін постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 12.01.2021 року (а.с. 10-11), у якій встановлено, що водій ОСОБА_3 порушив п. 2.3 б, 10.1 ПДР, за що настає адміністративна відповідальність, передбачена ч. 4 ст. 122 КУпАП. 
Постановою Івано-Франківського міського суду від 22.01.2021 року провадження у справі щодо ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП закрито за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Суд виходив з того, що будь-яких об`єктивних та достовірних доказів, які б вказували на винуватість ОСОБА_1 в порушенні ПДР України під час ДТП, що сталася 21.11.2020 року о 22 год. 55 хв., справа не містить (а.с. 12-13).
14.01.2021 року позивач звернувся до ПАТ «СГ «ТАС» із заявою про настання страхового випадку, яка була розглянута страховою групою та 11.02.2021 року надано відповідь про відмову у виплаті страхового відшкодування (а.с. 14-15). Відмова обґрунтована тим, що рішенням суду встановлено, що зіткнення автомобілів при події 21.11.2020 року о 22.55 год. в м. Івано-Франківську перед перехрестям вулиць Василіянок - Галицька не відбулося, а отже, дорожньо-транспортна пригода, що сталася 21.11.2020 року о 22.55 год. з автомобілем «Mazda 626», д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 не є страховим випадком. 
На момент ДТП цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_3 була застрахована відповідачем згідно Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 04.12.2019 року, про що позивач доказів не надав, однак у вищезгаданій відповіді ПАТ «СГ «ТАС» наведену обставину визнало.
Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закону) страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
З аналізу наведеної норми Закону слідує, що страховий випадок має обов`язкові ознаки: 1) це дорожньо-транспортна пригода (ДТП); 2) ДТП сталася за участю забезпеченого транспортного засобу; 3) внаслідок ДТП настає цивільно-правова відповідальність особи; 4) цивільно-правова відповідальність особи має бути застрахована.
Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Як вбачається з матеріалів справи, усі вказані ознаки є властиві для дорожньо-транспортної події, що сталася 21.11.2020 року з вини ОСОБА_3 . Так, факт ДТП підтверджується постановою Івано-Франківського міського суду від 11.12.2020 року у справі №344/16470/20 та постановою Івано-Франківського міського суду від 22.01.2021 року у справі №344/17562/20, якими судом встановлено неправомірність дій ОСОБА_3 , а також наявність причинно-наслідкового зв`язку між такими діями та завданою позивачу, як власнику пошкодженого транспортного засобу, шкодою. Посилання відповідача на те, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 не настала через відсутність страхового випадку, так як не відбулося зіткнення між транспортними засобами, та ОСОБА_3 не притягувався до адміністративної відповідальності за порушення ПДР, що призвело до ДТП, є безпідставним, не відповідає нормам матеріального права, та суперечить матеріалам справи.
З огляду на встановлені обставини справи та наведені норми матеріального права, відмова АТ «СГ «ТАС» у відшкодуванні позивачу матеріальних збитків є необґрунтованою та безпідставною, а висновок суду про те, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 не настала через відсутність страхового випадку є помилковим.
Не погоджується апеляційний суд і з висновком суду про те, що позивач не звертався протягом 30 днів із заявою про страхове відшкодування, через що втратив право на отримання страхового відшкодування, адже у постанові від 11.12.2019 року у справі №465/4287/15 Велика Палата Верховного Суду висловила правовий висновок, що лише річний строк звернення із заявою про виплату страхового відшкодування є припинювальним і з його спливом у страховика настає право на відмову у виплаті страхового відшкодування.
Таким чином, сам по собі факт звернення позивача до страховика про настання страхового випадку через 54 дні, не є підставою для відмови у виплаті страховиком страхового відшкодування. Також неподання позивачем страховику заяви про страхове відшкодування, на що відповідач посилався у відзивах на позов та на апеляційну скаргу, не має правового значення, оскільки останній своїм листом від 11.02.2021 року відмовив позивачу у виплаті страхового відшкодування. Крім того, судом апеляційної інстанції встановлено, що позивач звернувся до суду про стягнення із страховика - відповідача страхового відшкодування у межах річного строку з моменту настання ДТП, тому відсутні підстави для відмови страховиком у виплаті страхового відшкодування у зв`язку з пропуском строку, передбаченого Законом.
Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 вказаного Закону).
Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених статтею 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.
Вказані вище висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року № 14-176цс18.
З огляду на встановлені обставини та норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, апеляційний суд дійшов висновку, що у відповідача виник обов`язок щодо виплати позивачу страхового відшкодування.
Визначаючи суму страхового відшкодування, колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Частиною другою статті 22 ЦК України збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).
Питання відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу регульовано ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно до якої транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.
Згідно долученого позивачем до позовної заяви звіту №31/21 від 18.03.2021 року вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача без урахування коефіцієнта фізичного зносу становить 136 653,27 грн, вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу - 58 504,01 грн, а ринкова вартість автомобіля на дату ДТП становить 44 722,35 грн, а, отже, апеляційним судом встановлено, що автомобіль позивача є фізично знищеним.
Згідно звіту №59-R/85/7 від 12.03.2021 року (додаток 2) (а.с. 62-64), наданого відповідачем, ринкова вартість автомобіля позивача марки «Mazda 626», д.н.з. НОМЕР_2 на дату ДТП становить 45 509,75 грн, а ринкова вартість автомобіля позивача у пошкодженому стані становить 19 945,42 грн.
Як вбачається з наведених звітів оцінювача, оцінка ринкової вартості автомобіля позивача марки «Mazda 626» на дату ДТП за даними звіту оцінювача, проведеного на замовлення позивача, та звіту оцінювача, проведеного на замовлення страховика, є майже ідентичною. Проте ринкову вартість пошкодженого автомобіля визначено тільки в звіті, наданому страховиком, тому судом береться до уваги звіт №59-R/85/7 від 12.03.2021 року, наданий відповідачем.
Таким чином, розмір страхового відшкодування, яке відповідач має сплатити позивачу, розраховується наступним чином: 45 509,75 грн (ринкова вартість автомобіля до ДТП згідно звіту №59-R/85/7) - 19 945,42 грн (ринкова вартість автомобіля у пошкодженому стані згідно звіту №59-R/85/7) = 25 564,33 грн.
Враховуючи, що автомобіль позивача є фізично знищеним, знаходиться у позивача, то відшкодуванню на користь останнього підлягає різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП у розмірі 25 564,33 грн.
Вищезазначеного суд першої інстанції не врахував, тому, з огляду на встановлені обставини справи та з урахуванням норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, позовні вимоги ОСОБА_1 в частині страхового відшкодування є частково обґрунтованими, саме в розмірі 25 564,33 грн.
Оскільки розмір матеріального збитку судом визначений на підставі звіту відповідача, то витрати позивача по оплаті звіту оцінювача в розмірі 2 800 грн не підлягають відшкодуванню.
Що стосується позовних вимог про стягнення пені за прострочення виплати - 944,68 грн, 3% річних - 224,22 грн, то такі не підлягають задоволенню з таких підстав.
Згідно п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик повинен виплатити страхове відшкодування протягом не пізніше 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування.
Оскільки позивач не подав до відповідача заяву про страхове відшкодування, то останній не порушив строків, передбачених вищевказаною нормою закону.
Оскільки оскаржуване рішення ухвалено з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, то підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення. По суті встановленого позов ОСОБА_1 слід задовольнити частково.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки колегія суддів дійшла висновку про стягнення страхового відшкодування у розмірі 25 564,33 грн, то пропорційно розміру задоволених позовних вимог (55,70%) з відповідача на користь позивача необхідно стягнути витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 264,40 грн та 5 013 грн витрат по оплаті професійної правничої допомоги.
Частиною 6 статті 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.
Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то вона відноситься до малозначних справ.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Керуючись статтями 374, 376, 381 - 384, 390 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити частково.
Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 01 липня 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення.
Позов ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Боднарчук Андрій Михайлович, до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» про відшкодування шкоди, завданої у результаті дорожньо-транспортної пригоди, задовольнити частково.
Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС», місцезнаходження: пр. Перемоги, 65 в м. Київ, 03117, код ЄДРПОУ 30115243 на користь ОСОБА_1 , жителя: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 страхове відшкодування у розмірі 25 564,33 грн (двадцять п`ять тисяч п`ятсот шістдесят чотири гривні 33 копійки), витрати по оплаті судового збору в розмірі 1 264,40 грн. та 5 013 грн. витрат по оплаті професійної правничої допомоги. 
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча                                                                М.Д. Горейко
Судді:                                                                        Л.В. Василишин
                                                                               І.О. Максюта

Повний текст постанови складено 13 жовтня 2021 року