ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2021 року	Львів	Справа № 260/1381/21 пров. № А/857/14698/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді:                                        Глушка І.В.,
суддів:                                                             Довга О.І., Запотічного І.І., 

розглянувши у порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 15 липня 2021 року, ухвалене суддею Плехановою З.Б. у м.Ужгороді Закарпатської області о 16:29, повний текст якого складений 26 липня 2021 року, у справі №260/1381/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про скасування наказу,-

                                                        ВСТАНОВИВ:

15 квітня 2021 року позивач – ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача – Військової частини НОМЕР_1 , у якому просив скасувати наказ командувача військ ОК « ІНФОРМАЦІЯ_1 » командира військової частини НОМЕР_1 від 25.03.2021 №98 в частині призначення ОСОБА_1 командиром взводу охорони забезпечення продовольством, речовим і військовим технічним майном батальйону логістики військової частини НОМЕР_2 м.Мукачево Закарпатської області.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 15 липня 2021 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, позивач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що рішення ухвалене з неповним з`ясуванням обставин справи, з порушенням норм матеріального і процесуального права та підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі. Просить скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.
Скаржник стверджує, що повідомляв відповідача про існування передбачених п.112 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008, обставин, за яких військовослужбовець не підлягає переміщенню на нове місце військової служби без його згоди, однак наказом командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » - командира ВЧ НОМЕР_1 №98 від 25.03.2021 протиправно переміщено позивача по службі без врахування вказаних ним причин та без його згоди на таке переміщення.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та відзиву на неї, суд апеляційної інстанції вважає, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції достовірно встановлено, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 перебуває на військовій службі в Збройних Силах України, про що свідчить копія посвідчення офіцера НОМЕР_3 та копія Контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб офіцерського складу від 02.06.2016, укладеного між Міністерством оборони України та позивачем.
Згідно Контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб офіцерського складу від 02.06.2016, укладеного з Міністерством оборони України, ОСОБА_1  прийняв присягу на вірність народу України та взяв на себе зобов`язання щодо захисту його інтересів на строк до закінчення особливого періоду або оголошеня рішення про демобілізацію.
Згідно протоколу засідання атестаційної комісії №17 від 18 грудня 2020 року, за висновком якого позивача було визнано таким, що займаній посаді не відповідає, прийнято рішення про доцільність переміщення ОСОБА_1 на нижчу посаду з урахуванням професійних, ділових і моральних якостей про, що 17-ть членів атестаційної комісії одноголосно проголосували "За".
Прийняттю рішення атестаційної комісії передувало подання Військового комісара Володимир - Волинського ОРТЦК та СП Волинської області разом із доданими до нього документами, а саме: оціночна картка військовослужбовця за 2020 рік з 16.01.2020 по 01.11.2020; службова характеристика ОСОБА_1 ; службова картка та інші документи, Доказом того, що позивач займаній посаді не відповідає, стало неодноразове притягнення його до дисциплінарної відповідальності у військкоматі.
Поряд з цим у березні 2021 року Військовим комісаром Володимир-Волинського ОРТЦК та СП Волинської області з метою реалізації висновку атестаційної комісії щодо ОСОБА_1 було подано документи для переміщення його на іншу посаду. Рішення атестаційної комісії за поданням відповідного командира (начальника) реалізується в першому кварталі наступного року.
На підставі протоколу засідання атестаційної комісії №17 від 18 грудня 2020 року, наказом командувача військ оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " командира в/ч НОМЕР_1 №98 від 25.03.2021 старшого лейтенанта ОСОБА_1 призначено  командиром взводу охорони роти забезпечення продовольством, речовим і військово - технічним майном батальйону логістики 128 окремої гірсько - штурмової бригади, ВОС -021003. Призначається на нижчу посаду з урахуванням професійних, ділових і моральних якостей - на підставі висновку атестування з шпк "старший лейтенант" на "старший лейтенант".
Результати Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (військова частина НОМЕР_1 ) атестаційної комісії від 18.12.2020 і висновки оцінної картки за 2020 рік Володимир-Волинського об`єднаного районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки позивачем оскаржувались у судовому порядку.
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 22 березня 2021 року у справі №140/17549/20, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 05 липня 2021 року, в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 про скасування результатів атестаційної комісії і висновків оцінної картки за 2020 рік Володимир-Волинського об`єднаного районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки відмовлено.

Судом також встановлено, що позивач - ОСОБА_2 мешкає сам у власній 3-кімнатній квартирі в АДРЕСА_1 , про що вказано у довідці від 23.04.2021 ппро зареєстрованих осіб КП "Інформаційно-розрахунковй центр".
Троє неповнолітніх дітей позивача мешкають разом з їх матірю ОСОБА_3 у приватизованій двокімнатній квартирі по АДРЕСА_2 .
Мати позивача- ОСОБА_4 є інвалідом 3 групи загального захворювання з 2008 року, і згідно довідки до Акту огляду МСЕК 027106 їй протипоказана важка фізична робота. Проживає сама в с. Заріччя Володимир-Волинського району у власному будинку, що стверджується Довідкою про склад сімї виконкому Володимир-Волинської міської ради, та отримує пенсію.
Відповідно до особової справи ОСОБА_1 автобіографії, написані позивачем власноручно, не містять записів щодо інвалідності його матері, і також відсутні будь-які відомості та документи щодо стану здоров`я матері позивача.
В особовій справі міститься рапорт позивача від 21.09.2018 про ознайомлення з особовою справою та його підпис про ознайомлення.
Позивач, вважаючи наказ командувача військ ОК « ІНФОРМАЦІЯ_1 » командира військової частини НОМЕР_1 від 25.03.2021 №98 в частині призначення командиром взводу охорони забезпечення продовольством, речовим і військовим технічним майном батальйону логістики військової частини НОМЕР_2 м. Мукачево Закарпатської області протиправним, звернувся до суду з позовом про його скасування.

Надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального та процесуального права, з огляду на таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною першою статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» (далі – Закон №2232-XI) визначено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Проходження військової служби здійснюється, зокрема, громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом, які вважаються військовослужбовцями.
Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Виконання військового обов`язку в особливий період здійснюється з особливостями, визначеними цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, (надалі – Положення № 1153/2008).
Положенням № 1153/2008 визначено види посад та вимоги при призначенні на посаду, зокрема, такі види посад, як: вищі, рівнозначні та нижчі посади (п.82).
Пунктом 112 зазначеного Положення передбачено, що військовослужбовець може бути переміщений на нове місце військової служби з однієї військової частини до іншої у випадках, визначених пунктом 82 цього Положення.
Зазначене переміщення здійснюється без згоди військовослужбовця, крім таких випадків: неможливість проходження військовослужбовцем військової служби у місцевості, до якої його переміщують, відповідно до висновку (постанови) військово-лікарської комісії; неможливість проживання членів сім`ї військовослужбовця за станом здоров`я в місцевості, до якої його переміщують, відповідно до документів, які це підтверджують; потреба у догляді за непрацездатними чи хворими батьками, дружиною (чоловіком) або особами, які виховували його з дитинства замість батьків і були визнані опікунами та мешкають окремо від сім`ї військовослужбовця, відповідно до документів, які це підтверджують.
Пунктом 113 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України передбачено, що переміщення на нове місце військової служби військовослужбовця, який проходить військову службу за контрактом, викликане потребою догляду за непрацездатними чи хворими батьками, дружиною (чоловіком) чи особами, які виховували його з дитинства замість батьків і були визнані опікунами та мешкають окремо від сім`ї військовослужбовця, здійснюється командирами з`єднань, рівнозначними їм і вище посадовими особами на підставі рапорту військовослужбовця та відповідних документів, які підтверджують потребу в постійному сторонньому догляді (допомозі, нагляді) за ними.
Отже, норми Положення вимагають одержання згоди військовослужбовця на переміщення лише в окремих, виняткових випадках.

Суд апеляційної інстанції, здійснивши перевірку рішення та дій суб`єкта владних повноважень щодо відповідності критеріям правомірності, визначених ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно з ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.3 ст. 90 КАС України).

Судом встановлено, що будь-яких даних про наявність у позивача підстав, які відповідно до Положення № 1153/2008 потребують його згоди на переміщення до нового місця служби, у відповідача не було.  Відповідних рапортів про наявність підстав, які відповідно до Положення № 1153/2008 потребують його згоди на переміщення до нового місця служби до командування позивачем не подавалося.
Доводи позивача про неврахування відповідачем  наявності підстав для отримання згоди позивача на переміщення суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими.
Так, за доданими позивачем медичними документами матір позивача має статус особи з інвалідністю III групи загального захворювання довічно, проте у висновку про умови та характер праці зазначено, що матері позивача протипоказана важка фізична робота, однак у даній довідці не міститься вказівок, що особа потребує щоденного стороннього догляду.
Наявність статусу особи з інвалідністю ІІІ групи не є належним та достатнім доказом, що зазначена особа потребує щоденного стороннього догляду.
Отже, враховуючи, що позивач не надав документів, які підтверджують факт утримання чи піклування за непрацездатною особою, яка потребує стороннього догляду (Висновку лікарсько-консультаційної або медико-соціальної експертної комісії про те, що його матір потребує постійного стороннього догляду і не здатна до самообслуговування), посилання позивача на дані обставини є не обґрунтованими.
Також судом слушно враховано що переміщення здійснювалось у відповідності до керівних документів, які регулюють порядок проходження військовослужбовцями військової служби у Збройних Силах України, а саме п. 82 Положення.
Перебування на утримані позивача багатодітної родини і дітей до чотирнадцяти років, не наділяє позивача правом відмовлятись виконувати накази та службові (бойові) завдання в зоні проведення ООС, а також наведена обставина не передбачена вичерпним переліком підстав, визначених приписами пункту 112 Положення.
Інших доказів наявності у позивача будь-яких підстав, які відповідно до Положення №1153/2008 потребують його згоди на переміщення до нового місця служби, до суду не надано.
Тобто, матеріали справи не містять документального підтвердження існування обставин, визначених пунктами 82, 112 Положення, що виключають переміщення військовослужбовця на нове місце військової служби у тому числі без згоди особи.
На підставі викладеного, суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що наказ командувачем військ ОК « ІНФОРМАЦІЯ_1 » командиром військової частини НОМЕР_1 №98 від 25.03.2021 видано на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені законами України, а позовні вимоги ОСОБА_1 про його скасування є безпідставними та необгрунтованими, що має наслідком відмову у їх задоволенні.
Доводи, наведені скаржником в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до частини першої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Суд першої інстанції повністю виконав вказані вимоги процесуального закону, оскільки до спірних правовідносин вірно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення законного рішення, яке скасуванню не підлягає.

Згідно із статтею 310 КАС України апеляційний розгляд здійснюється колегією суддів у складі трьох суддів за правилами розгляду справи судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, встановлених цією главою.
Відповідно до частини 5 статті 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
За правилами частини 6 статті 262 КАС України суд також може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, а також якщо характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі незначної складності не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.
Таким чином, враховуючи обставини даної справи, перегляд якої можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, апеляційну скаргу розглянуто судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) в строки, встановленні статтею 309 КАС України.

Керуючись статтями 242, 308, 309, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

                                                       ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 15 липня 2021 року у справі №260/1381/21 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя	 	І. В. Глушко 	
судді	 	О. І. Довга 	
 	 	І. І. Запотічний