ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

08 листопада 2021 року 	м. Дніпро	справа № 160/8659/21	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача: Шальєвої В.А.
суддів:  Олефіренко Н.А., Юрко І.В.,     
секретар судового засідання Солодкова К.А. 
за участі представника позивача Волової О.В.
представника відповідачів Коссовича А.О.
представника ТОВ «Агроцентр-Україна» Павлової О.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду у м. Дніпрі апеляційні скарги Міністерства юстиції України та Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроцентр-Україна» на ухвалу про забезпечення позову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31.05.2021 р. (суддя Врона О.В.) в справі № 160/8659/21 за позовом  арбітражного керуючого ОСОБА_1 до Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих, Міністерства юстиції України про визнання протиправним та скасування рішення,
ВСТАНОВИВ:
Арбітражний керуючий ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих, Міністерства юстиції України про визнання протиправним та скасування рішення Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих, викладене в протоколі від 20.05.2021 р. про накладення на нього дисциплінарного стягнення у вигляді тимчасового зупинення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого на 6 місяців.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31.05.2021 р. задоволена заява позивача про забезпечення позову, зупинено дію рішення Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих  від 20.05.2021 про застосування до арбітражного керуючого дисциплінарного стягнення щодо тимчасового зупинення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого ОСОБА_1 строком на 6 місяців; заборонено Державному підприємству «Національні інформаційні системи», його структурним підрозділам, Міністерству юстиції України, структурним підрозділам Міністерства юстиції України вносити до Єдиного реєстру арбітражних керуючих України інформацію про тимчасове зупинення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого ОСОБА_1 .
В апеляційній скарзі відповідач Міністерство юстиції України просить скасувати ухвалу з підстав  неповного з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, ухвалити постанову про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову. На думку апелянта, висновок суду першої інстанції, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або  поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, є необґрунтованим, не відповідає завданню адміністративного судочинства, з урахуванням того, в разі задоволення позовних вимог судове рішення не потребуватиме особливого виконання, що свідчить про відсутність необхідності у застосуванні заходів забезпечення позову. 
Також вважає незмістовним висновок суду першої інстанції, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам  інших осіб, зокрема учасникам  справи про банкрутство, де арбітражний керуючий ОСОБА_1 виконує відповідні повноваження, адже  частиною четвертою статті 29 Кодексу України з процедур банкрутства чітко передбачено, що у разі тимчасового зупинення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого на строк понад 30 днів господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, призначає іншого арбітражного керуючого.
До заяви про забезпечення позову не додано доказів на обґрунтування заяви позивача.
Вважає, що забезпечення позову шляхом зупинення дії оскарженого рішення  фактично є ухваленням рішення без розгляду справи по суті, що не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову.
В апеляційній скарзі ТОВ «Агроцентр-Україна» просить скасувати ухвалу, постановити нове рішення про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову. Вказує, що ОСОБА_1 здійснює повноваження ліквідатора  у справі про банкрутство ДП «НВДА «Наукова» НААН України», в якій  ТОВ «Агроцентр-Україна» є кредитором 4 черги. Апелянт входить в комітет кредиторів, тому має право на пропозицію іншої кандидатури арбітражного керуючого на посаду ліквідатора ДП «НВДА «Наукова» НААН України» у разі відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову. Вважає що судом першої інстанції не враховано при ухваленні рішення про забезпечення позову, що позивачем не надано доказів, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача буде неможливим, а також про  очевидність ознак протиправності рішення відповідача.  На думку апелянта, судом першої інстанції не взято до уваги приписи частини четвертої статті 29 Кодексу України з процедур банкрутства щодо можливості призначення господарським судом іншого арбітражного керуючого. 
В судовому засіданні представник відповідачів апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.
Представник апелянта ТОВ «Агроцентр-Україна» в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.
Представник позивача в судовому засіданні просив в задоволенні апеляційних скарг відмовити.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши  законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, суд доходить до висновку, що апеляційні скарги мають бути задоволені з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що 28.02.2013 Мін`юстом видано ОСОБА_1 свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) №385.
12.04.2021 Південно-Східним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Дніпро) складено акт №28-А позапланової виїзної перевірки діяльності арбітражного керуючого ОСОБА_1 , яким за результатами позапланової виїзної перевірки щодо виконання повноважень ліквідатора у справі про банкрутство №Б26-Б15/52/02 ДНВП «Цирконій» відносно питань, зазначених у зверненні ОСОБА_2 , що надійшло 29.01.2021 на урядову «гарячу лінію» за номером реєстрації КІ-11988293, виявлено порушення окремих вимог  Кодексу України з процедур банкрутства  щодо яких згідно з Порядком здійснення контролю за діяльністю арбітражних керуючих, затвердженого  наказом Міністерства юстиції України від 06 грудня 2019 року №3928/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12 грудня 2019 року за №1228/34199, Південно-Східним міжрегіональним управлінням Міністерства буде винесено припис про недопущення повторних порушень вимог: ч. 3  ст. 12 Кодексу України з процедур банкрутства у частині нездійснення ліквідатором належних заходів щодо збереження та передачі майна дитячого оздоровчого табору ім. В. Коробкова, яке знаходиться на балансі ДНВП «Цирконій», територіальній громаді, чим спричинено доведення державного майна до незадовільного стану.
Вищевказаний висновок Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) став підставою для внесення до Дисциплінарної комісії подання про притягнення арбітражного керуючого до дисциплінарної відповідальності.
05.05.2021 на електронну адресу позивача надійшов лист директора Департаменту з питань банкрутства про запрошення до участі у засіданні Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих, яке було призначено на 20.05.2021 о 10-й годині у приміщенні Міністерства юстиції України.
19.05.2021 позивачем  надіслано до Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих клопотання про відкладення засідання дисциплінарної комісії арбітражних керуючих відносно арбітражного керуючого ОСОБА_1 у зв`язку з перебуванням на лікарняному.
В телефонному режимі позивачу стало відомо, що Дисциплінарна комісія арбітражних керуючих 20.05.2021 прийняла рішення про накладення на арбітражного керуючого ОСОБА_1  дисциплінарного стягнення у вигляді тимчасового зупинення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого строком на 6 місяців.
Відповідно до даних публічного сайту Єдиного реєстру арбітражних керуючих  свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого ОСОБА_1 № 385 від 28.02.2013 є діючим, тому суд першої інстанції вважав, ще не вносилася інформація про зупинення діяльності арбітражного керуючого ОСОБА_1 .
Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги той факт, що предметом судового розгляду справи є вирішення питання щодо законності прийняття Дисциплінарною комісію арбітражних керуючих рішення про зупинення діяльності арбітражного керуючого ОСОБА_1 на 6 місяців, суд першої інстанції вважав, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення дії оскаржуваного рішення може мати наслідком заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача  та інших осіб, зокрема учасників у справах про банкрутство, де арбітражний керуючий виконує відповідні повноваження, та ускладнить їх відновлення, що   стало підставою для задоволення заяви про вжиття заходів забезпечення позову.
          Суд визнає приведений висновок необґрунтованим, з огляду на наступне.
          Судом встановлено, що предметом позову в цій справі є правомірність протокольного рішення Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих від 20.05.2021 р.  про накладення на арбітражного керуючого ОСОБА_3  дисциплінарного стягнення у вигляді тимчасового зупинення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого на 6 місяців. 
Відповідно до статті 150 КАС України  суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Ухвалу про забезпечення позову постановляє суд першої інстанції, а якщо розпочато апеляційне провадження, то таку ухвалу може постановити суд апеляційної інстанції.
Подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову.
Видами забезпечення позову за приписами частини першої статті 151 КАС України є: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.
Згідно з частиною другою статті 151 КАС України суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.
Частиною третьою статті 151 КАС України встановлено, що не допускається забезпечення позову шляхом, зокрема, зупинення дії рішення суб`єкта владних повноважень, яке не є предметом оскарження в адміністративній справі, або встановлення заборони або обов`язку вчиняти дії, що випливають з такого рішення (пункт 5).
За приписами частини шостої статті 151 КАС України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які полягають в (або мають наслідком) припиненні, відкладенні, зупиненні чи іншому втручанні у проведення конкурсу, аукціону, торгів, тендера чи інших публічних конкурсних процедур, що проводяться від імені держави (державного органу), територіальної громади (органу місцевого самоврядування) або за участю призначеного державним органом суб`єкта у складі комісії, що проводить конкурс, аукціон, торги, тендер чи іншу публічну конкурсну процедуру.
За своєю суттю  інститут забезпечення позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, покликаним забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення, прийнятого в адміністративній справі.
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Заходи забезпечення мають вживатись лише в межах позовних вимог, бути співмірними з ними, а необхідність їх застосування повинна обґрунтовуватись поважними підставами й підтверджуватись належними доказами.
При цьому співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Суд, розглядаючи заяву про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, з огляду на докази, надані заявником для підтвердження своїх вимог, має пересвідчитись, зокрема, у тому, що існує дійсна і реальна загроза невиконання рішення суду чи суттєва перешкода у такому виконанні.
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
При цьому, вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд в ухвалі про забезпечення позову повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Також суд має вказати,  в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав, будуть значними.
Слід зазначити, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті та не може вирішуватись ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.
Вирішуючи питання щодо наявності підстав для вжиття заходів забезпечення позову, суди повинні також враховувати специфіку правовідносин, стосовно яких виник спір, та їх відповідне законодавче врегулювання, за наслідками аналізу якого можна зробити висновок, чи дійсно застосування заходів забезпечення позову є необхідним у даному конкретному випадку, чи може невжиття таких заходів мати незворотні наслідки.
Суд приходить до висновку,  що забезпечення позову у спосіб, обраний судом першої інстанції, а саме зупинення дії рішення Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих  про застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді тимчасового зупинення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого, а також заборони ДП «Національні інформаційні системи», Міністерству юстиції України, структурним підрозділам  цих осіб вносити до Єдиного реєстру арбітражних керуючих України інформацію про тимчасове зупинення права позивача на здійснення діяльності арбітражного керуючого, не узгоджується з метою вжиття заходів забезпечення позову, може бути розцінено як фактичне вирішення позовних вимог на період дії ухвали про забезпечення позову.
Суд вказує, що висновок суду першої інстанції про те, що невжиття заходів забезпечення може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся  до суду, не містить належного обґрунтування та не ґрунтується на будь-яких доказах.
Фактично приведений висновок суду першої інстанції ґрунтується виключно на тому, що після внесення інформації про застосування до позивача як арбітражного керуючого дисциплінарного стягнення позивач буде позбавлений права повноцінно виконувати повноваження ліквідатора, розпорядника майна, керуючого санацією та отримувати винагороду, а також що  невжиття заходів забезпечення позову може мати наслідком  заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам учасникам справ про банкрутство, де арбітражний керуючий   ОСОБА_1 виконує відповідні повноваження, ускладніть їх відновлення.
Суд зазначає, що в контексті спірних правовідносин  застосування дисциплінарного стягнення  й має на меті тимчасове, на строк, визначений компетентним органом,  зупинення права такої особи  на здійснення відповідного виду діяльності, а в разі задоволення позовних вимог та скасування  оскарженого рішення ніяких додаткових дій, крім внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру арбітражних керуючих України, ні відповідачі, ні позивач не повинен вчиняти, що свідчить  про відсутність підстав стверджувати, що невжиття заходів забезпечення позову  може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду,  стане неможливим.
Стосовно посилання суду першої інстанції на те, що  невжиття заходів забезпечення позову може призвести до заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам  інших осіб, зокрема учасникам справ про банкрутство, де арбітражний керуючий ОСОБА_1 виконує відповідні повноваження, суд зазначає таке.
Частиною четвертою статті 29 Кодексу України з процедур банкрутства встановлено, що у разі тимчасового зупинення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого на строк понад 30 днів господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, призначає іншого арбітражного керуючого в порядку, встановленому цим Кодексом.
До призначення у справі про банкрутство іншого арбітражного керуючого арбітражний керуючий, право на здійснення діяльності якого тимчасово зупинено, не має права здійснювати будь-які повноваження, визначені законодавством, крім вжиття заходів до забезпечення захисту та збереження майна боржника (банкрута), за винятком випадків, коли вжиття таких заходів неможливе з поважних причин, та передачі документів іншому арбітражному керуючому.
Таким чином, відсутні підстави стверджувати, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до порушень прав учасників справи про банкрутство, в яких позивачем здійснювались відповідні повноваження арбітражного керуючого. 
          Суд зазначає, що судом першої інстанції не наведено переконливих підстав та доказів в обґрунтування висновку про необхідність вжиття заходів забезпечення позову.
Крім того, суд зазначає,  що забезпечення позову у спосіб, про який просить позивач та який застосовано судом першої інстанції, а саме зупинення дії рішення про накладення дисциплінарного стягнення і є предметом оскарження, може бути розцінено як фактичне вирішення позовних вимог на період дії ухвали про забезпечення позову. При цьому застосування такого способу захисту забезпечення позову фактично продовжить  дію спірних правовідносин на час дії забезпечення позову.
Зважаючи на те,  що заявником не наведено переконливих підстав для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, наявності фактичних обставин, з якими заявник пов`язує застосування певного заходу забезпечення позову, суд визнає помилковим висновок суду першої інстанції про задоволення заяви.
З урахуванням викладеного суд  дійшов висновку, що судом першої інстанції при постановленні ухвали неповне з`ясовані обставини, що мають значення для справи, є недоведеними обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, судом першої інстанції порушено норми процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, що є підставою для скасування ухвали суду першої інстанції та прийняття нової ухвали.
Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9,   242, 243,   308,    315,   317, 321,   322, 325  Кодексу адміністративного судочинства України, суд   
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційні скарги Міністерства юстиції України та Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроцентр-Україна» на ухвалу про забезпечення позову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31.05.2021 р. в справі № 160/8659/21  задовольнити.
Ухвалу про забезпечення позову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31.05.2021 р. в справі № 160/8659/21 за позовом  арбітражного керуючого ОСОБА_1 до Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих, Міністерства юстиції України про визнання протиправним та скасування рішення  скасувати.
Постановити  нову ухвалу в справі № 160/8659/21.
В задоволенні  заяви арбітражного керуючого ОСОБА_1 про забезпечення позову Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих, Міністерства юстиції України про визнання протиправним та скасування рішення відмовити.
Постанова  набирає законної сили з дати її прийняття 08.11.2021 р.  та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
          Повне судове рішення складено 15.11.2021 р.
   
             Суддя-доповідач                                                                      В.А. Шальєва 

                               суддя                                                                      Н.А. Олефіренко 

                               суддя                                                                      І.В. Юрко