УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №296/7841/16-ц Головуючий у 1-й інст. Сингаївський О. П. 
Категорія 3      Доповідач Миніч Т. І. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2021 року Житомирський апеляційний суд в складі:
головуючого – судді: Миніч Т.І. 
суддів:                         Трояновської Г.С., 
                        Павицької Т.М. 
секретаря судового засідання Ляшук М.В.
з участю сторін 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу  ОСОБА_1 
на рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 15 січня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Сингаївського О.П. 
у цивільній справі №296/7841/16-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, визнання права власності на частку в майні та визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна, -
в с т а н о в и в:

У вересні 2016 року  ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом. З урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просив встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу  ОСОБА_2 та  ОСОБА_3 з 2004 року по жовтень 2013 року; визнати квартиру  АДРЕСА_1  та приміщення майстерні, літ.«В», площею 374,9 кв.м., що знаходиться за адресою:  АДРЕСА_2 , спільною сумісною власністю ОСОБА_2  та ОСОБА_3 ; визнати за  ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку квартири  АДРЕСА_1 ; визнати недійсним договір купівлі-продажу 1/2 частки приміщення майстерні, літ.«В», загальною площею 374,9 кв.м., що знаходиться за адресою:  АДРЕСА_2 , укладений 08 серпня 2016 року між  ОСОБА_3 через уповноважену особу  ОСОБА_4 , який діяв на підставі довіреності, посвідченої 04.03.2014, та ОСОБА_1 , і посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Ковалевським Андрієм В`ячеславовичем та зареєстрований в реєстрі за №3521; визнати недійсним договір купівлі-продажу Ѕ частки приміщення майстерні, літ.«В», загальною площею 374,9 кв.м., що знаходиться за адресою:  АДРЕСА_2 , укладений 25 серпня 2016 року між  ОСОБА_3 через уповноважену особу  ОСОБА_4 , який діяв на підставі довіреності, посвідченої 04.03.2014, та ОСОБА_1 , і посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Ковалевським Андрієм В`ячеславовичем та зареєстрований в реєстрі за №3751; визнати за  ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку приміщення майстерні, літ.«В», площею 374,9 кв.м., що знаходиться за адресою:  АДРЕСА_2 , та вирішити питання судових витрат. В обґрунтування поданого позову позивач зазначав, що з 2004 року по кінець 2013 року перебував у фактичних шлюбних стосунках з відповідачем ОСОБА_3 без реєстрації шлюбу. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_5 . У 2008 році ними була придбана в кредит квартира АДРЕСА_1 . Договір купівлі-продажу був оформлений на ОСОБА_3 , а кредит виплачувався за спільні кошти. Крім того, 04.03.2008 року вони придбали приміщення майстерні літ.«В» площею 374,9 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , яке також оформлене на відповідача. В кінці 2013 року через розбіжності в характерах та поглядах на життя, сторони припинили відносини та стали проживати окремо. 
Крім того, позивач вказував, що 08.08.2016 та 25.08.2016 відповідачка уклала договори купівлі-продажу спірного приміщення майстерні, відповідно до яких продала вказане нерухоме майно ОСОБА_1 .
Позивач, посилаючись на те, що придбане під час спільного проживання майно належить йому з відповідачкою на праві спільної сумісної власності, просив позов задовольнити.
Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 15 січня 2021 року позов задоволено. Встановлено факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з 2004 року по жовтень 2013 року.
Визнано квартиру АДРЕСА_1 та приміщення майстерні, літ.«В», площею 374,9 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 .
Визнано недійсним договір купівлі-продажу 1/2 частки приміщення майстерні, літ.«В», загальною площею 374,9 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , укладений 08 серпня 2016 року між ОСОБА_6 через уповноважену особу ОСОБА_4 , який діяв на підставі довіреності, посвідченої 04.03.2014, та ОСОБА_1 , і посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Ковалевським Андрієм Вячеславовичем та зареєстрований в реєстрі за №3521.
Визнано недійсним договір купівлі-продажу Ѕ частки приміщення майстерні, літ.«В», загальною площею 374,9 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , укладений 25 серпня 2016 року між ОСОБА_6 через уповноважену особу ОСОБА_4 , який діяв на підставі довіреності посвідченої 04.03.2014, та ОСОБА_1 , і посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Ковалевським Андрієм Вячеславовичем та зареєстрований в реєстрі за №3751.
Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку приміщення майстерні, літ.«В», площею 374,9 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .
Цим же рішенням стягнуто із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 7 272,01 грн.
У поданій апеляційній скарзі  ОСОБА_1 просить вказане рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. На думку апелянта, рішення суду першої інстанції незаконне та необґрунтоване, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема вказує, що протягом усього періоду розгляду даної справи він не був жодного разу повідомлений належним чином про день, час і місце розгляду справи. Вважає, що суд не використав передбачені законом заходи для повідомлення його про розгляд справи, як то через кур`єра, чи за місцем знаходження майна. В порушення вимог ст.130 ЦПК України судові повістки не вручались ні апелянту, ні членам сім`ї. Вказує, що ознайомившись з матеріалами справи, вбачає підстави для скасування оскаржуваного рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 15.01.2021 р., оскільки судом першої інстанції грубо порушені правила територіальної юрисдикції (підсудності). Доводи з цього приводу не розглядались під час апеляційного розгляду справи за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_6 - ОСОБА_7 . Вважає, що дана позовна заява ОСОБА_2 непідсудна Корольовському районному суду м.Житомира, оскільки відповідно до вимог ч.1 ст.114 ЦПК України, чинної на час звернення до суду, позови, що виникають з приводу нерухомого майна, предявляються за місцезнаходженням майна або основної його частини.
Так, відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав не нерухоме майно загальна площа квартири АДРЕСА_3 складає 52,4 метри квадратних, а загальна площа майстерні, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 складає 374,9 метри квадратних. Вартість квартири становить 11665,81 грн., а майстерні 959874 грн. Тому вважає, що основна частина нерухомого майна знаходиться на території, що відноситься до територіальної підсудності Богунського районного суду м.Житомира. Вважає поважними причинами неподання раніше заяви про порушення підсудності, оскільки не приймав участі у розгляді справи. Крім того вказує, що на момент укладання 08.08.2016 р. та 25.08.2016 року договорів купівлі-продажу не був встановлений факт проживання ОСОБА_6 з ОСОБА_2 однією сім`єю. Тому, на думку апелянта, немає жодних законних підстав для визнання недійними вказаних договорів купівлі- продажу.
Апелянт вказує, що купив приміщення майстерні, літ.«В», загальною площею 374,9 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 у серпні 2016 року, тобто більш ніж через вісім років з часу, коли ОСОБА_6 придбала це майно (04.03.2008 року). Перед укладанням оспорюваних договорів він перевіряв усі документи щодо права власності ОСОБА_6 , одержав консультації найкращих спеціалістів України у галузі права з приводу правомірності і належного оформлення права власності ОСОБА_6 на дане майно, з приводу можливих ризиків. Однак, усі спеціалісти запевнили, що документи про право власності ОСОБА_6 на це майно повністю відповідать вимогам чинного законодавства, будь-яких рішень відносно обмеження прав ОСОБА_6 чи обмеження стосовно реалізації належного їй майна не існує; що термін позовної давності, протягом якого до ОСОБА_6 могли бути пред`явлені претензії з приводу придбаного майна давно сплинув. А тому у нього не мало виникнути жодних ризиків при укладанні названих договорів.
Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
Згідно ст.55 Конституції України, кожному гарантується право на судовий захист.
Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого законного інтересу. 
Реалізуючи передбачене ст.55 Конституції України, ст.4 ЦПК України право на судовий захист, суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи, та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст.5 ЦПК України).
Позивач звертаючись до суду із позовом самостійно визначає у ньому, яке його право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, в тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах.
Оцінка предмета заявленого позову, а відтак наявності підстав для захисту порушеного права позивача про яке ним зазначається в позовній заяві здійснюється судом на розгляд якого передано спір крізь призму оцінки спірних правовідносин та обставин (юридичних фактів), якими позивач обґрунтовує заявлені вимоги (аналогічні висновки викладено у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.09.2019 у справі №924/831/17, від 28.11.2019 у справі №910/8357/18).
Предметом судового розгляду в даній справі є вимога позивача про визнання за ним права власності на спірне майно та визнання недійсними договорів відчуження зазначеного майна третім особам, на підставі того, що воно було придбано позивачем та відповідачем під час перебування у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу.
У якості підстави заявлених вимог, позивачем визначено придбання спірного майна в період спільного проживання його з відповідачем у фактичних шлюбних відносинах.
Законність рішення, постановленого судом першої інстанціїї з цих підстав вже була предметом розгляду апеляційного суду за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_6 .
За результатами вказаного розгляду постановою апеляційного суду від 22 вересня 2021 року рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 15 січня 2021 року залишено без змін.
В даному випадку апеляційна скарга подана іншим відповідачем у справі-  ОСОБА_1 . 
Відповідно до положень ст.370 ЦПК якщо апеляційна скарга надійшла до суду апеляційної інстанції після закінчення апеляційного розгляду справи, і особа, яка подала скаргу, не була присутня під час апеляційного розгляду справи, суд розглядає відповідну скаргу за правилами цієї глави (ч.1).
Суд апеляційної інстанції розглядає скаргу, вказану в частині першій цієї статті, в межах доводів, які не розглядалися під час апеляційного розгляду справи за апеляційною скаргою іншої особи (ч.4).
Отже, підстави визнання спірного майна предметом права спільної сумісної власності подружжя вже досліджувались судом апеляційної інстанції і повторне їх дослідження неможливе.
Обгрунтовуючи апеляційну скаргу, ОСОБА_1 посилався на порушення судом правил виключної підсудності.
Так, згідно з положеннями ч.1 ст.114 ЦПК (в редакції на час звернення до суду з цим позовом) позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.
За приписами ст.378 ЦПК судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю, якщо рішення прийнято судом з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності).
Справа не підлягає направленню на новий розгляд у зв`язку з порушеннями правил територіальної юрисдикції (підсудності), якщо учасник справи, який подав апеляційну скаргу, при розгляді справи судом першої інстанції без поважних причин не заявив про непідсудність справи.
В даному випадку з матеріалів справи вбачається, що справа перебувала в провадженні суду першої інстанції протягом тривалого часу.
Зокрема, позовні вимоги до відповідача ОСОБА_1 були пред`явлені позивачем у жовтні 2017 року (т.1 а.с.94-96).
При цьому матеріали справи свідчать, що вказаному відповідачу було достеменно відомо про розгляд судом цієї справи, оскільки ним оскаржувалась в апеляційному порядку ухвала про забезпечення позову від 7 грудня 2017 року (т.1 а.с.133).
Тобто, відповідач мав досить часу для подання заяви про непідсудність справи Корольовському районному судові м.Житомира, якщо вважав, що для цього існували підстави.
Проте, таким правом не скористався без поважних на те причин.
Крім того, виходячи із оцінки спірного нерухомого майна, яка є в матеріалах справи (т.1 а.с.88 149-164), відсутні дорстатні підстави стверджувати про перевищення вартості спірного приміщення майстерні над вартістю квартири.
За наведених обставин законних підстав для задоволення апеляційної скарги апеляційний суд не вбачає.
Підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення апеляційний суд не вбачає, оскільки воно постановлено судом із додержанням норм матеріального і процесуального права.
Доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують та на їх правильність не впливають. 
Керуючись ст.ст.258,259,367,374,375,381-384 ЦПК України, суд, -
п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 15 січня 2021 року, залишити без змін.
Поновити дію рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 15 січня 2021 року.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і з цього дня протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду. 

Головуючий:                         Судді:

Повний текст постанови складений 06.12.2021 року.