Справа № 464/3880/21                                Головуючий у 1 інстанції: Мичка Б.Р. 
Провадження № 22-ц/811/3064/21                 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М. 
Категорія:36

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

09 грудня 2021 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді – Шандри М.М.
суддів: Левика Я.А., Савуляка Р.В.
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сихівського районного суду м.Львова від 21 липня 2021 року у справі за позовом Львівського міського комунального підприємства "Львівтеплоенерго" до ОСОБА_1 про стягнення боргу за послуги з централізованого опалення та послуги централізованого постачання гарячої води,

                                        ВСТАНОВИЛА:
Львівське міське комунальне підприємство «Львівтеплоенерго» звернулось до суду з позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за послуги з централізованого опалення за період з 01 травня 2016 року по 30 квітня 2021 року в розмірі 47 812, 42 грн, інфляційні втрати в розмірі 5 380, 73 грн та 3% річних в розмірі 3 088, 38 грн, а всього 56 281, 53 грн, покликаючись на неналежне виконання зобов`язань.
Рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 21 липня 2021 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Львівського міського комунального підприємства "Львівтеплоенерго" заборгованість за період з 01.05.2016 по 30.04.2021 за послуги з централізованого опалення в сумі 56 281, 53 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Львівського міського комунального підприємства "Львівтеплоенерго" 2 270 грн судового збору
Рішення суду оскаржив відповідач ОСОБА_1 .
Апеляційну скаргу мотивує тим, що договору про надання житлово-комунальних послуг з позивачем не укладав, послуг не отримував, оскільки його квартира затоплена і кран перекритий. Крім того, показів лічильників немає, як і немає показів і підписів контролерів обліку лічильників. 
Стверджує про відсутність нормативно-правового акту, яким регулюється питання обсягу надання послуг теплопостачання та їх тарифів. Також апелянт заперечує стягнення з нього інфляційних втрат. Просить рішення суду скасувати.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Частиною першою статті 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Частиною першою статті 367 ЦПК передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2 ст. 367 ЦПК).
В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції (ч.6 ст.367 ЦПК).
Враховуючи наведені вище норми ст.367 ЦПК України, якою встановлено межі розгляду справи судом апеляційної інстанції й те, що відповідно до ст.43 цього Кодексу учасник справи має право подати до суду письмові пояснення в межах доводів апеляційної скарги та щодо вимог, заявлених у суді першої інстанції, розгляд справи проводиться в порядку, визначеному ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи.
Враховуючи, що відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи, тому відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції за наявними в справі доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.
Судом установлено, що місце проживання відповідача ОСОБА_1 зареєстроване у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 . 
Згідно відомостей з реєстру прав власності на нерухоме майно відповідач ОСОБА_1 є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 .
Надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води до квартир у вказаному будинку здійснюється ЛМКП «Львівтеплоенерго»
Відповідно до ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, юридичні факти, заподіяння матеріальної та моральної шкоди тощо, а також вони можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. 
Закон України «Про житлово-комунальні послуги» визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їх виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки.
Відповідно до ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», яка визначає терміни, які вживаються у цьому Законі, житлово-комунальні послуги це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих та нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків та споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; виконавець суб`єкт господарювання, предметом кого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору; споживач фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримувати житлово-комунальну послугу.
Згідно зі ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньо будинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо будинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Примірні переліки житлово-комунальних послуг та їх склад залежно від функціонального призначення визначаються центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.
Аналіз змісту цього Закону дає підстави для висновку, що він належить до нормативного акту спеціальної дії, який регулює відносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг.
Пунктом 4 ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавцями послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об`єктів усіх форм власності визначено суб`єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальну організацію), якою в даному випадку являється Львівське міське комунальне підприємство «Львівтеплоенерго». 
Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору про надання житлово-комунальних послуг.
При цьому, такому праву відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст.20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Водночас, відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг.
Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 15 березня 2018 року у справі № 401/710/15-ц, а також у постанові Верховного Суду України під час розгляду справи № 6-59цс13 від 30 жовтня 2013 року.
Крім того, як висловився Верховний Суду України під час розгляду цивільної справи № 6-931цс15 у своїй постанові від 13.01.2016 , на вказані правовідносини поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України.
Згідно цієї норми, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Аналогічні висновки щодо стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги за відсутності між сторонами договірних відносин а також щодо стягнення з споживача трьох відсотків річних та інфляційних втрат також висловлені Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду під час розгляду цивільної справи № 639/10591/14-ц (постанова від 14.02.2018), які відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України суд зобов`язаний враховувати.
Пунктом 12 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 №630 передбачено, що плата за послуги нараховується згідно з показаннями будинкового засобу обліку теплової енергії, а у разі його відсутності (несправності) за нормативами (нормами) споживання, у разі відсутності засобів обліку теплової енергії, встановлених у квартирі (будинку садибного типу);
Тому, на виконання п. 12 Правил, при визначенні розміру оплати за послуги з теплопостачання в квартирі, у якій відсутні засоби обліку теплової енергії, послуги нараховуються згідно з показаннями будинкового засобу обліку теплової енергії.
Згідно з розрахунком позивача за вказаною адресою за період з 01 травня 2016 року по 30 квітня 2021 року утворилася заборгованість на загальну суму 56 281, 53 грн, яка складається з наступного: послуги з централізованого опалення – 47 812, 42 грн, інфляційні втрати – 5 380, 73 грн та 3% річних – 3 088, 38 грн. 
Відповідачем вказаний розрахунок не спростовано, як в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції, жодного доказу на підтвердження помилковості здійснених позивачем нарахувань заборгованості за спірний період відповідачем не представлено, як і не представлено власних нарахувань.
Доводи відповідача про необізнаність з тарифами за фактично спожиті комунальні послуги є голослівними, оскільки таке нарахування здійснене відповідно до встановлених у законному порядку тарифів, а жодних доказів на спростування таких відповідачами не надано, як відсутні докази, які б підтверджували звернення відповідача з претензіями до виконавця послуг, як того вимагає Закон України «Про житлово-комунальні послуги».
З огляду на викладене, оскільки обов`язок оплачувати фактично отримані послуги покладено на споживачів в силу вимог Закону, і відповідачем не спростовано розрахунку заборгованості, колегія суддів погоджується з висновком суду про наявність підстав для задоволення позову.
Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, 

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Сихівського районного суду м.Львова від 21 липня 2021 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.
Повний текст постанови складено: 09.12.2021.

Головуючий 

Судді