П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
23 вересня 2021 р.	м. Одеса	Справа № 400/2806/21	
Місце ухвалення рішення суду 1 інстанції: м. Миколаїв;
Дата складання повного тексту
рішення суду 1 інстанції: 08.06.2021 року;
Головуючий в 1 інстанції: Гордієнко Т. О.
П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:
                          Головуючого судді – Єщенка О.В.
                           суддів                      – Димерлія О.О.
                                                            – Шляхтицького О.О.
       За участю: секретаря – Недашковської Я.О.
        апелянта – ОСОБА_1 
      
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 8 червня 2021 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Московського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, Акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний Банк" про визнання протиправними дій та скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:
визнати незаконними дії Московського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) щодо відкриття виконавчого провадження №64256022 від 04.02.2021 року про стягнення коштів на користь ПАТ «ПУМБ», код 14282829, за виконавчим написом №42 приватного нотаріуса Юдіної Ю.Г.;
скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження №64256022 від 04.02.2021 року про стягнення коштів на користь ПАТ «ПУМБ».
В обґрунтування позову зазначено, що під час відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого напису приватного нотаріуса державним виконавцем в супереч чинного законодавства проігноровано судову заборону щодо стягнення заборгованості на підставі відповідного напису нотаріуса, а також те, що звернення до виконання виконавчого документа відбулось не за місцем реєстрації боржника.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 8 червня 2021 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Проаналізувавши положення ст.ст. 1. 18, 19, 24, 26 Закону України «Про виконавче провадження», суд першої інстанції виходив з того, що чинним законодавством не передбачено проведення виконавчих дій, спрямованих на перевірку будь-якої інформації стосовно боржника до відкриття виконавчого провадження. Виконавчий документ подано, зокрема, за місцем проживання боржника (перебування боржника - фізичної особи), зазначеним стягувачем в заяві про відкриття виконавчого провадження та у виконавчому документі. З огляду на те, що у державного виконавця відсутній обов`язок щодо перевірки правдивості викладених стягувачем відомостей про місце проживання (перебування) боржника, при відкритті виконавчого провадження державний виконавець керувався достатніми відомостями для прийняття виконавчого документа до виконання.
Разом з цим, суд першої інстанції визначив, що відповідно до ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження» ухвала суду про забезпечення відповідного позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису нотаріусу є підставою для зупинення вчинення виконавчих дій, але не правовою обставиною, передбаченою ст. 39 цього Закону, для закриття (закінчення) виконавчого провадження.
Встановлені обставини у сукупності надали суду першої інстанції підстави для висновку про повну необґрунтованість адміністративного позову та відсутність підстав для його задоволення.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, наголошуючи на порушенні судом норм матеріального та процесуального права, неповному з`ясуванні обставини справи, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення позову у повному обсязі.
В апеляційній скарзі апелянт наполягає на задоволенні адміністративного позову та вказує на суттєве значення тих обставин, що відкриття виконавчого провадження відбулось без урахування судової заборони щодо стягнення заборгованості на підставі відповідного напису нотаріуса та не за місцем реєстрації боржника.
Судом першої інстанції з`ясовано та як встановлено під час апеляційного розгляду, 13.09.2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юдіною Іриною Ігорівною оформлено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №42, яким запропоновано стягнути на користь Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний банк», який є кредитором за Кредитним договором №18968053 від 07.12.2012 року, заборгованість з боржника ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження: місто Врадіївка, Миколаївська обл., Україна, місце роботи: не відомо, місце реєстрації: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків за даними Державного реєстру фізичних осіб – платників податків НОМЕР_1 , паспорт Серії НОМЕР_2 , виданий Врадіївським РО УМВДУ України в Миколаївській області, 19.02.1997 року).
У виконавчому написі зазначено, що строк платежу по Кредитному договору настав, Боржником допущено прострочення платежів.
Стягнення заборгованості проводиться за період з 11.07.2018 року по 11.07.2019 року.
Загальна сума грошових вимог станом на 05.09.2019 року (включно) складає: 58 726,29 грн., заборгованість за сумою кредиту 23 484,03 грн.; заборгованість за процентами 35 242,26 грн.
22.01.2021 року Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний банк» подало в Московський відділ державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) заяву про примусове виконання виконавчого напису, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юдіною І.Г. 13.09.2019 року за №42.
Згідно вказаної заяви, про примусове виконання виконавчого напису ставиться за місцем реєстрації боржника ( АДРЕСА_2 ).
Розглянувши заяву Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний банк», державним виконавцем Московського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Іваницькою А.О. відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого напису №42, виданого 13.09.2019 року, про що прийнято постанову від 04.02.2021 року ВП №64256022.
Не погоджуючись із діями державного виконавця щодо відкриття виконавчого провадження за виконавчим написом нотаріуса, посилаючись на необґрунтованість та неправомірність постанови виконавця, позивач звернувся до суду із цим позовом за захистом своїх прав та інтересів.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 3 Закону України від 02.06.2016 року №1404-VIII виконавчий напис нотаріуса є виконавчим документом та підлягає примусовому виконанню.
Частинами 1, 2, 3 ст. 4 Закону України від 02.06.2016 року №1404-VIII передбачені вимоги до виконавчого документа, а саме у виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; 4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); 5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; 6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); 7) строк пред`явлення рішення до виконання.
У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв`язку та адреси електронної пошти.
Виконавчий документ підписується уповноваженою посадовою особою із зазначенням її прізвища та ініціалів і скріплюється печаткою. Скріплення виконавчого документа печаткою із зображенням Державного Герба України є обов`язковим, якщо орган (посадова особа), який видав виконавчий документ, згідно із законом зобов`язаний мати таку печатку.
Разом з цим, за правилами п. 10 ч. 4 ст. 4 Закону України від 02.06.2016 року №1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.
Частиною 1 ст. 24 Закону України від 02.06.2016 року №1404-VIII передбачено, що виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.
Відповідно до ч.ч. 1, 3, 5 ст. 26 Закону України від 02.06.2016 року №1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, у тому числі, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
У заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати.
Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.
Згідно із ч. 1 ст. 28 Закону України від 02.06.2016 року №1404-VIII копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.
Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження.
Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.
Слід зазначити, що відповідно до положень ч.ч. 1, 5 ст. 18 Закону України від 02.06.2016 року №1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Під час виконання рішень виконавець має право на безпосередній доступ до інформації про боржників, їхнє майно, доходи та кошти, у тому числі конфіденційної, яка міститься в державних базах даних і реєстрах, у тому числі електронних.
Наведені положення Закону України від 02.06.2016 року №1404-VIII кореспондуються із приписами Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» від 02.06.2016 року №1403-VIII.
Слід також зазначити, що за визначенням, наведеним у ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року №1382-IV, місцем перебування є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місцем проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини; реєстрація - це внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.
Частиною 2 ст. 2 Закону України від 11.12.2003 року №1382-IV встановлено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.
За змістом ст. 6 Закону України від 11.12.2003 року №1382-IV реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі якщо особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції.
Згідно із ч. 1 ст. 4 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» від 20.11.2012 року №5942-VI Єдиний державний демографічний реєстр - це електронна інформаційно-телекомунікаційна система, призначена для зберігання, захисту, обробки, використання і поширення визначеної цим Законом інформації про особу та про документи, що оформлюються із застосуванням засобів Реєстру, із забезпеченням дотримання гарантованих Конституцією України свободи пересування і вільного вибору місця проживання, заборони втручання в особисте та сімейне життя, інших прав і свобод людини та громадянина.
Єдиний державний демографічний реєстр ведеться з метою ідентифікації особи для оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсними та знищення передбачених цим Законом документів. Єдиний державний демографічний реєстр у межах, визначених законодавством про свободу пересування та вільний вибір місця проживання, використовується також для обліку інформації про реєстрацію місця проживання чи місця перебування.
Відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 7 Закону України від 20.11.2012 року №5942-VI до Реєстру вноситься додаткова змінна інформація про місце проживання, про народження дітей, про шлюб і розірвання шлюбу, про зміну імені, у разі наявності - інформація про податковий номер (реєстраційний номер облікової картки платників податків з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків) або повідомлення про відмову від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган), а також про місце роботи та посаду (у разі оформлення посвідчення члена екіпажу).
У виконавчому провадженні місце проживання боржника відіграє важливу роль для визначення як для місця вчинення державним виконавцем виконавчих дій, так і для можливості реалізації боржником своїх прав і виконання обов`язків у виконавчому провадженні.
Виходячи з положень, передбачених ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року №1404-VIII, сторони виконавчого провадження мають право, зокрема, ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому цим Законом, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій, надавати усні та письмові пояснення.
Зазначеною статтею на боржника покладено низку обов`язків (зокрема повідомляти виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, своєчасно з`являтися на вимогу виконавця, допускати в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, приміщень і сховищ, що належать йому або якими він користується, для проведення виконавчих дій), виконання яких передбачає перебування у безпосередній близькості до місця вчинення виконавчих дій.
Отже, примусове виконання рішень має бути певним чином наближеним, прив`язаним до місця проживання/перебування боржника що, окрім іншого, дасть змогу останньому (чи принаймні створить йому відповідні умови) належним чином реалізовувати свої права та обов`язки як учасника виконавчого провадження.
В силу положень ст. 7 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» від 02.06.2016 року №1403-VIII, державний виконавець є представником влади, діє від імені держави і перебуває під її захистом та уповноважений державою здійснювати діяльність з примусового виконання рішень у порядку, передбаченому законом, тобто є суб`єктом владних повноважень, дії якого перевіряються адміністративним судом з урахуванням приписів, встановлених ст. 2 КАС України, у тому числі з`ясовується, чи прийняті його рішення (вчинені дії) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), добросовісно, розсудливо та неупереджено.
Як зазначалось, Законом України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна (ч. 1 ст. 24 Закону). Водночас визначення місця проживання та місця перебування наведено у Законі №1382-IV, відповідно до якого місцем проживання є житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.
Виходячи з приписів ст. 6 Закону №1382-IV, місце проживання підлягає обов`язковій реєстрації, тобто цей Закон пов`язує місце проживання особи насамперед із зареєстрованим місцем проживання. Таким чином, факт реєстрації особою свого місця проживання безумовно свідчить про те, що особа обрала певну адресу місцем свого проживання. Законом не заборонено особі мати декілька місць проживання, але у будь-якому випадку адреса, зареєстрована особою у встановленому порядку, виходячи з положень ч. 10 ст. 6 Закону, є офіційною адресою, а отже, особа правомірно очікує, що за цією адресою з нею буде вестися офіційне листування, а також вчинятимуться й інші юридичні дії, що пов`язані з місцем її проживання.
Отже, відкриття виконавчого провадження у місці, до якого належить зареєстрована адреса місця проживання боржника, відповідатиме принципу юридичної визначеності та вимогам ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження».
При цьому, ч. 1 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» пов`язує місце виконання державним виконавцем виконавчого документа з фактичним місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна, а не з адресою, зазначеною у виконавчому документі, як це, наприклад, закріплено у ч. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження».
Що стосується місця проживання боржника, яке незареєстроване у встановленому законом порядку, то таке місце проживання боржника, в силу відсутності в нього офіційного характеру, має бути повідомлено самим боржником (що відповідатиме принципу вільного вибору місця проживання, встановленому Законом №1382-IV) або підтверджено належним чином з урахуванням принципу офіційного з`ясування обставин, оскільки просте зазначення будь-якої адреси без перевірки відповідних обставин не робить цю адресу саме адресою місця проживання особи у розумінні Закону №1382-IV.
Отже, законодавець, оперуючи поняттям «місце проживання особи», передбачає, що таке місце проживання має бути особою зареєстровано і суб`єкти владних повноважень зобов`язані враховувати таку інформацію при здійсненні ними владно-управлінських функцій.
Таким чином, відсутність прямого обов`язку державного виконавця перевіряти адресу проживання боржника не спростовує необхідності дотримання ним принципів верховенства права; законності; незалежності; справедливості, неупередженості та об`єктивності; диспозитивності; гласності та відкритості виконавчого провадження; розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями, які визначені ч. 1 ст. 4 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» та кореспондуються з положеннями ч. 2 ст. 2 КАС України, якими суд керується при перевірці рішення, дії чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.
В іншому випадку, не з`ясування адреси проживання боржника може мати наслідком порушення прав боржника, що виражатиметься у штучному створенні перешкод для вчинення боржником дій, зазначених у ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» (ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи, надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій тощо). Відсутність прямої вказівки в Законі України «Про виконавче провадження» на обов`язок виконавця перевіряти місце проживання боржника не повинна слугувати інструментом ймовірних порушень прав боржника з боку виконавця - суб`єкта владних повноважень.
Саме лише зазначення місця проживання, яке не має жодного взаємозв`язку з особою боржника, не може вважатися достатньою підставою для прийняття виконавчого документа державним виконавцем, повноваження якого поширюються на місце виконання, визначеного за цією адресою.
За встановлених обставин у цій справі визначення місця виконання виконавчого документа щодо позивача (як фізичної особи-боржника) має відбуватися за зареєстрованим місцем проживання боржника. Будь-яка інша адреса місця проживання чи відомості про місце перебування особи-боржника можуть слугувати додатковою інформацією і сприяти примусовому виконанню рішення, але не використовуватися як юридичний факт, з яким Закон №1404-VIII пов`язує місце виконання державним виконавцем виконавчого документа.
Апеляційний суд зазначає, що такий правовий висновок стосовно місця виконання виконавчого документа та обсягу повноважень виконавця під час вирішення питання стосовно відкриття виконавчого провадження викладений у постанові Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду від 15 липня 2021 року по справі №380/9335/20 та, з огляду на подібність правовідносин, підлягає врахуванню у цій адміністративній справі.
Виходячи з обставин у цій справі, колегія суддів враховує, що відкриття виконавчого провадження відбулось за місцем проживання боржника – фізичної особи ОСОБА_1 .
Відомості щодо місця проживання боржника, а саме за адресою: АДРЕСА_2 , наведені як у заяві про примусове виконання виконавчого документа так і у виконавчому написі нотаріуса.
Водночас, згідно Довідки Врадіївської селищної ради Врадіївського району Миколаївської області від 15.09.2021 року за №3754, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 22.10.2018 року по теперішній час зареєстрований в АДРЕСА_3 .
Під час вирішення цієї справи, врахуванню підлягає і та обставина, що позивач не одержував від державного виконавця матеріали виконавчого провадження, із цими матеріалами ознайомився в Реєстрі боржників.
Наведені обставини свідчать про те, що державним виконавцем під час вирішення питання стосовно відкриття виконавчого провадження не перевірялась дійсність відомостей, наведених стягувачем у заяві та виконавчому документі, а також підтверджують вчинення державним виконавцем виконавчих дій поза межами місця виконання виконавчого документа.
Встановлення в судовому порядку не дотримання державним виконавцем вимог ч. 1 ст. 24 Закону України від 02.06.2016 року №1404-VIII та не вчинення дій, передбачених п. 10 ч. 4 ст. 4 цього Закону, нівелює висновок про відповідність оспорюваного рішення виконавця критерію обґрунтованості і правомірності.
Водночас, є правильним висновок суду першої інстанції про те, що забезпечення позову в іншій справі шляхом зупинення стягнення за виконавчим документом, відповідно до приписів ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження» є підставою для зупинення вчинення виконавчих дій та згідно із ст.. 39 цього Закону не створює обставин для закриття виконавчого провадження.
Слід також враховувати, що оспорювані за цим позовом дії державного виконавця стосовно відкриття виконавчого провадження є реалізованими у постанові, яка є самостійним предметом адміністративного позову, а відтак ці дії окремо від рішення суб`єкта владних повноважень у розумінні положень ст. 2 КАС України не порушують права та інтереси позивача, і у зв`язку із цим не виникають обставини щодо додаткового вжиття заходів захисту, передбачених наведеними приписами адміністративного процесуального законодавства.
Враховуючи викладене, оскільки відкриття виконавчого провадження відбулось не за місцем проживання (реєстрації) боржника та місцем виконання виконавчого документа, що впливає на обсяг прав та обов`язків стягувача у виконавчому провадженні та свідчить про невідповідність постанови державного виконавця вимогам Закону України від 02.06.2016 року №1404-VIII, колегія суддів доходить висновку про часткове задоволення позову та скасування рішення відповідача.
Оскільки висновки суду не відповідають нормам законодавства, що регулюють спірні правовідносини, та обставинам справи, колегія суддів вважає, що рішення суду відповідно до вимог ст. 317 КАС України підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову.
Керуючись ст.ст. 139, 272, 308, 310, п. 2 ч. 1 ст. 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 8 червня 2021 року – скасувати.
Ухвалити нове судове рішення, яким адміністративний позов ОСОБА_1 до Московського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, Акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний Банк" про визнання протиправними дій та скасування постанови – задовольнити частково.
Визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Іваницької Альони Олегівни про відкриття виконавчого провадження №64256022 від 04.02.2021 року про стягнення коштів на користь ПАТ «ПУМБ».
В задоволенні решти позовних вимог – відмовити.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено та підписано 04.10.2021 року.

         Головуючий-суддя:                                                                О.В. Єщенко
         
         Судді:                                                                                        О.О. Димерлій  
                                                                                                             
                                                                                                             О.І. Шляхтицький