Номер провадження: 22-ц/813/8054/21 
Номер справи місцевого суду: 522/5603/21
Головуючий у першій інстанції Федчишена Т. Ю.
Доповідач Громік Р. Д.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.10.2021 року                                                                 м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого – Громіка Р.Д.,
суддів – Драгомерецького М.М., Дришлюка А.І.,
за участю секретаря – Гарбуз В.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 05 квітня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Громадської організації «Водно-моторне спортивно-оздоровче товариство рибалок-любителів» про визнання протиправними та скасування рішень позачергової Конференції Громадської організації «Водно-моторне спортивно-оздоровче товариство рибалок-любителів», визнання протиправним та скасування рішення Ради Громадської організації «Водно-моторне спортивно-оздоровче товариство рибалок-любителів», визнання протиправним та скасування наказу директора Громадської організації «Водно-моторне спортивно-оздоровче товариство рибалок-любителів»

ВСТАНОВИВ:
1. ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог.
До Приморського районного суду м. Одеси звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою до Громадської організації «Водно-моторне спортивно-оздоровче товариство рибалок-любителів», в якій просить визнати протиправними та скасувати всі рішення позачергової Конференції Громадської організації «Водно-моторне спортивно-оздоровче товариство рибалок-любителів», яка відбулась 29 жовтня 2020 року; визнати протиправним та скасувати рішення Ради Громадської організації «Водно-моторне спортивно-оздоровче товариство рибалок-любителів» від 16 березня 2021 року, прийняте щодо нього; визнати протиправним та скасувати наказ директора Громадської організації «Водно-моторне спортивно-оздоровче товариство рибалок-любителів» від 16 березня 2021 року № 7-а.
Позов обґрунтовано тим, що у період з березня 2008 року по 16 березня 2021 року позивач був членом Громадської організації «Водно-моторне спортивно-оздоровче товариство рибалок-любителів» (надалі – Організація). 29 жовтня 2020 року відбулася позачергова Конференція, на якій були прийняті рішення про формування складу керівних статутних органів Організації – були обрані члени Ради Організації та її директор. Про проведення Конференції позивачу стало відомо лише у грудні 2020 року. Вказує, що така Конференція була неправомочна приймати рішення, а відтак, прийняті нею рішення підлягають визнанню протиправними та скасуванню через їхню невідповідність положенням ч. 12 розділу 4 статуту Організації. Крім того, вказує, що 16 березня 2021 року Рада Організації прийняла рішення щодо позивача, проте таке рішення є протиправним та підлягає скасуванню незалежно від його змісту, оскільки воно прийнято неповноважним складом Ради Організації. Також наказом директора Організації № 7-а від 16 березня 2021 року вирішено питання, що стосуються майнових та немайнових прав позивача, а оскільки рішення про обрання директора було прийнято Конференцією, яку позивач вважає неправомочною, таке рішення теж підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції.
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 05 квітня 2021 року у відкритті провадження за позовом ОСОБА_1 до Громадської організації «Водно-моторне спортивно-оздоровче товариство рибалок-любителів» про визнання протиправними та скасування рішень позачергової Конференції Громадської організації «Водно-моторне спортивно-оздоровче товариство рибалок-любителів», визнання протиправним та скасування рішення Ради Громадської організації «Водно-моторне спортивно-оздоровче товариство рибалок-любителів», визнання протиправним та скасування наказу директора Громадської організації «Водно-моторне спортивно-оздоровче товариство рибалок-любителів» відмовлено.

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить оскаржувану ухвалу скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм процесуального права.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції помилково зроблено висновок про те, що позовні вимоги заявлені з підстав порушення права позивача на участь в управлінні ГО «ВМСОТРЛ», оскільки в позовній заяві, крім рішень позачергової Конференції від 29.10.2020р., оскаржуються рішення статутних органів ГО «ВМСОТРЛ», які стосуються його особистих немайнових та майнових прав як члена ГО «ВМСОТРЛ», тобто як такі, що порушують право членства позивача.

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Позиція апеляційного суду
Заслухавши доповідача, розглянувши матеріали справи і доводи, викладені в апеляційній скарзі, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права
У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до припису ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.
За вимогами частини першої статті 18 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.
З метою якісної та чіткої роботи судової системи міжнародним і національним законодавством передбачено принцип спеціалізації судів.
Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.
Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства - цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
У частині першій статті 19 ЦПК України встановлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.
Таким чином, суди загальної юрисдикції мають розглядати справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин в усіх випадках, за винятком, якщо розгляд таких справ прямо визначений за правилами іншого судочинства.
Зі змісту позовної заяви ОСОБА_1 слідує, що виникнення спірних правовідносин у справі зумовлено незгодою позивача з рішеннями, прийнятими Організацією, а предметом позову є вимоги про визнання протиправними та скасування рішень позачергової Конференції Громадської організації «Водно-моторне спортивно-оздоровче товариство рибалок-любителів», визнання протиправним та скасування рішення Ради Громадської організації «Водно-моторне спортивно-оздоровче товариство рибалок-любителів»; визнання протиправним та скасування наказу директора Громадської організації «Водно-моторне спортивно-оздоровче товариство рибалок-любителів» від 16 березня 2021 року.
Тобто між юридичною особою та її учасником (членом) виник спір, пов`язаний з діяльністю та управлінням цією юридичною особою.
За статтею 80 ЦК України юридичною особою є організація, створена і зареєстрована в установленому законом порядку.
За приписами статті 81 ЦК України юридична особа може бути створена шляхом об`єднання осіб та (або) майна. Юридичні особи, залежно від порядку їх створення, поділяються на юридичних осіб приватного права та юридичних осіб публічного права. Юридична особа приватного права створюється на підставі установчих документів відповідно до статті 87 цього Кодексу.
З огляду на положення статті 85 ЦК України, непідприємницькими товариствами є товариства, які не мають на меті одержання прибутку для його наступного розподілу між учасниками.
Особливості правового статусу окремих видів непідприємницьких товариств встановлюються законом.
Разом з тим, відповідно до вимог статті 86 ЦК України такі товариства можуть поряд зі своєю основною діяльністю здійснювати і підприємницьку діяльність, якщо інше не встановлене законом і якщо ця діяльність відповідає меті, для якої вони були створені, та сприяє її досягненню.
Правові та організаційні засади реалізації права на свободу об`єднання, порядок утворення, реєстрації, діяльності та припинення громадських об`єднань визначається Законом № 4572-VI, який набрав чинності з 01 січня 2013 року і спрямований на приведення аспектів створення і діяльності громадських організацій до вимог європейських стандартів.
За змістом статті 1 Закону № 4572-VI громадське об`єднання - це добровільне об`єднання фізичних осіб та/або юридичних осіб приватного права для здійснення та захисту прав і свобод, задоволення суспільних, зокрема економічних, соціальних, культурних, екологічних, та інших інтересів.
Громадське об`єднання зі статусом юридичної особи є непідприємницьким товариством, основною метою якого не є одержання прибутку (частина п`ята статті 1 Закону № 4572-VI).
Згідно зі статтею 2 Закону № 4572-VI чинність цього Закону поширюється на суспільні відносини у сфері утворення, реєстрації, діяльності та припинення громадських об`єднань в Україні.
У статті 3 Закону № 4572-VI передбачені принципи утворення і діяльності громадського об`єднання.
Одним із таких принципів є відсутність майнового інтересу, який передбачає, що члени (учасники) громадського об`єднання не мають права на частку майна громадського об`єднання та не відповідають за його зобов`язаннями. Доходи або майно (активи) громадського об`єднання не підлягають розподілу між його членами (учасниками) і не можуть використовуватися для вигоди будь-якого окремого члена (учасника) громадського об`єднання, його посадових осіб (крім оплати їх праці та відрахувань на соціальні заходи) (частина шоста статті 3 Закону № 4572-VI).
Громадське об`єднання, яке має намір здійснювати діяльність зі статусом юридичної особи, діє на підставі статуту громадського об`єднання, який повинен, зокрема, містити відомості про порядок створення, діяльності та припинення діяльності відокремлених підрозділів громадського об`єднання, порядок оскарження рішень, дій, бездіяльності керівних органів громадського об`єднання та розгляду скарг.
Статут громадського об`єднання - це установчий документ, що використовується для створення та провадження діяльності, містить правила, що регулюють права та обов`язки членів, визначає порядок управління та здійснення діяльності громадського об`єднання.
Згідно з пунктом 1.1 статуту Громадської організації «Водно-моторне спортивно-оздоровче товариство рибалок-любителів» Організація – добровільне об`єднання фізичних осіб, створене для здійснення та захисту прав і свобод, задоволення суспільних, зокрема спортивних, екологічних, економічних, соціальних, культурних та інших інтересів своїх членів. Організація є юридичною особою з моменту її державної реєстрації (п. 1.4 Статуту).
Організація створена та діє на засадах добровільності, самоврядності, вільного вибору території діяльності, рівності перед законом, відсутності майнового інтересу її членів, прозорості, відкритості та публічності (пункт 1. 5. Статуту). Організація діє на принципах господарювання, володіє відокремленим майном, має самостійний баланс, поточні та вкладні депозитні рахунки в установах банків в національній та іноземній валюті, печатку зі своїм найменуванням, власну символіку, штампи, бланки, а також інші реквізити на українській та інших мовах (пункт 1.7 Статуту).
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.
Судом першої інстанції правильно встановлено, що підставою звернення до суду з позовом ОСОБА_1 вважає порушення його прав як члена Громадської організації «Водно-моторне спортивно-оздоровче товариство рибалок-любителів». Позивач є носієм прав учасника громадської організації, а відносини між ним і відповідачем є відносинами щодо членства в товаристві, діяльності останнього та його припинення. Громадська організація «Водно-моторне спортивно-оздоровче товариство рибалок-любителів» є юридичною особою, а спір стосується, зокрема, членства у ньому та пов`язаних з членством прав позивача, який оскаржив рішення позачергової Конференції, рішення Ради Громадської організації Водно-моторне спортивно-оздоровче товариство рибалок-любителів» та наказ директора Організації.
Отже, вирішення спору за такими вимогами належить до юрисдикції господарського суду.
Така правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду від 17 березня 2021 року у справі № 592/2425/15-ц, від 24 березня 2021 року у справі № 157/3194/17-ц та узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 12 січня 2021 року у справі № 127/21764/17 (провадження № 14-115цс20).
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Щодо доводів апеляційної скарги, то судова колегія звертає увагу на те, що позивач ОСОБА_1 самостійно зазначає, що порушуються його права як члена громадського об`єднання. Детальний аналіз змісту позовних вимог дає змогу зробити висновки, що ОСОБА_1 оскаржує вимоги, які стосуються питання управління ГО.
Скаржник не довів обставини, на які посилався як на підставу своєї апеляційної скарги, жодного належного та допустимого доказу на спростування висновків суду першої інстанції не надав.
Твердження скаржника в апеляційній скарзі про те, що судом першої інстанції порушено норми процесуального закону, не є такими, що порушують розгляд справи по суті.
Наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.
Крім того судова колегія вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
Питання про відкриття провадження розглянуто по суті правильно, законних підстав для скасування чи зміни ухвали суду першої інстанції немає.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, доводи апеляційної скарги його не спростовують, ухвала постановлена у відповідності до вимог процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржувану ухвалу суду залишити без змін. 

Повний текст судового рішення.
Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Відповідно до ч. 7 ст. 268 ЦПК України рішення суду (повне або скорочене) підписується всім складом суду у день його складення і додається до справи.
Суддя-учасник колегії Дришлюк А.І. перебував у відпустці з 18 жовтня по 19 листопада 2021 року включно, що підтверджується довідкою №335д від 22.11.2021р. відділу кадрової роботи та управління персоналом.
Повне судове рішення виготовлено 22 листопада 2021 року.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 05 квітня 2021 року залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 22 листопада 2021 року.

Головуючий                                                        Р.Д. Громік

Судді:                                                        М.М. Драгомерецький

                                                               А.І. Дришлюк