ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7304/21 Справа № 216/2493/21 	  	Суддя у 1-й інстанції - Бутенко М. В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар  Я. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2021 року                                                                м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді: Бондар Я.М.,
суддів: Барильської А.П., Зубакової В.П.
сторони:
позивач- ОСОБА_1 , 
відповідач-Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції»
треті особи без самостійних вимог: Приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Тарас Володимирович, Приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Селезньов Максим Олександрович,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу представника позивачаОСОБА_1 -адвоката Зайки Павла Костянтиновича на ухвалу Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 червня 2021 року, про повернення позовної заяви, постановлену суддею Бутенко М.В. в місті Кривому Розі Дніпропетровської області, (відомості про дату складення повного тексту ухвали відсутні),-

ВСТАНОВИВ: 
У травні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції», треті особи без самостійних вимог: приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Тарас Володимирович, приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Селезньов Максим Олександрович, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.
Ухвалою суду від 06.05.2021 року позовну заяву залишено без руху, позивачу надано строк для виправлення недоліків. 
26.05.2021 року, представником позивача адвокатом Зайкою П.К., через канцелярію суду подано заяву щодо усунення недоліків за ухвалою суду, при цьому недоліки зазначені в ухвалі суду, стороною позивача не виправлені. 
Ухвалою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 червня 2021 року матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції», треті особи без самостійних вимог: приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Тарас Володимирович, приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Селезньов Максим Олександрович, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню - повернути без розгляду позивачу. Роз`яснено позивачу, що повернення позову не перешкоджає повторному зверненню до суду з ним, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для його повернення.
Представник позивача Зайка П.К., будучи незгодним з винесеною судом постановою подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність і необґрунтованість ухвали суду, яка винесена з порушенням вимог закону, просить її скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
При цьому, скаржник зазначає, що поданий позивачем позов про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, стосується кредитних правовідносин між споживачем фінансових послуг, яким є ОСОБА_1 , тому при подачі позову до суду підлягає застосуванню положення ч.3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів», що узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, зробленим у постанові від 26 лютого 2020 року при розгляді справи №643/2870/18 (провадження 61-4126св19), тому суд першої інстанції не повинен був повертати позовну заяву через несплату судового збору.
Відзив на апеляційну скаргу не подано.
Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, оскільки переглядається ухвала, зазначена у п.6 ч.1 ст.353 ЦПК України.
Відповідно до вимог ст.367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги представника позивача, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, виходячи з наступних підстав. 
Суд першої інстанції, повертаючи позивачу позовну заяву, виходив з того, що, оскільки зазначені в ухвалі суду від 06.05.2021 про залишення позовної заяви без руху, недоліки у визначений строк не усунуті, судовий збір не сплачено, тому згідно ч.3 ст.185 ЦПК України матеріали позовної заяви вважаються неподаними і повертаються позивачу.
Проте, колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції не відповідає обставинам справи, виходячи з наступного.
До неналежно оформленої позовної заяви застосовуються положення статті 185 ЦПК України.
Згідно статті 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху і надає позивачу строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня отримання ним ухвали.
Згідно положень ч.3 ст.185 ЦПК України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви в строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.
Так, матеріалами справи встановлено, що ухвалою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 травня 2021 року позовна заява ОСОБА_1 була залишена без руху для сплати останньою судового збору за подачу позову до суду в розмірі 908 грн. (а.с.25-26).
При цьому, посилання позивача, як на підставу звільнення від сплати судового збору на ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів», суд вважав безпідставними, з огляду на те, що предметом спору у позові - є визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис нотаріуса, який не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше, тому на правовідносини, що виникають з приводу визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, норми Закону України «Про захист прав споживачів» не поширюється. 
26.05.2021 року, отримавши від представника позивача адвоката Зайки П.К. заяву щодо усунення недоліків за ухвалою суду, до якої не було додано докази про сплату судового збору, а знову було посилання на положення ч.3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів», суд дійшов висновку, що недоліки зазначені в ухвалі суду без руху, стороною позивача не виправлені та повернув позивачу позовну заяву. 
Однак з цими висновками суду першої інстанції не можна погодитися з огляду на таке.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі – Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду.
У статті 5 Закону України «Про судовий збір» визначено перелік пільг щодо сплати судового збору, проте системний і комплексний аналіз зазначеного Закону і статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» дає правові підстави зробити висновок про те, що сама по собі відсутність такої категорії осіб у переліку осіб, які мають пільги, встановленому статтею 5 Закону України «Про судовий збір», не може безумовно означати, що споживачі не мають пільги щодо сплати судового збору, оскільки така пільга встановлена спеціальним законом, який гарантує реалізацію та захист прав споживачів.
За основу приймається те, що стаття 5 Закону України «Про судовий збір» не містить вичерпного переліку осіб, яким надано пільги щодо сплати судового збору, як і не містить позиції про те, що пільги надаються лише за пред`явлення позову.
Спеціальний закон, звільнивши споживачів від сплати судового збору за подання позову, зазначив, що вони звільняються з метою захисту своїх порушених прав (стаття 22 Закону України «Про захист прав споживачів»).
Відповідно до Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судовий збір» у частині 3 статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» слова «державного мита» замінені словами «судового збору».
Отже, при прийнятті Закону України «Про судовий збір» законодавець передбачив можливість застосування Закону України «Про захист прав споживачів» при визначенні пільг певних категорій осіб щодо сплати судового збору.
Порушені права можуть захищатися як у суді першої інстанції (при пред`явленні позову), так і на наступних стадіях цивільного процесу (при поданні апеляційної та касаційної скарг). Ці стадії судового захисту є єдиним цивільним процесом, завданням якого є справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушеного права (стаття 22 Закону України «Про захист прав споживачів», стаття 2 ЦПК України).
Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 761/24881/16-ц (провадження № 14-57цс18).
Згідно зі статтею 18 Цивільного кодексу України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.
Відповідно до статті 87 Закону України від 02 вересня 1993 року №3425-ХІІ «Про нотаріат» (далі – Закон № 3425-ХІІ) для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
На виконання вимог статті 87 Закону №3425-ХІІ Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 29 червня 1999 року №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» (далі – Перелік).
Згідно з пунктом 2 вказаного Переліку для одержання виконавчого напису за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.
Відповідно до статті 90 Закону №3425-ХІІ стягнення за виконавчим написом провадиться в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».
Виконавчим написом є розпорядження нотаріуса про примусове стягнення з боржника на користь кредитора грошових сум або передачі чи повернення майна кредитору, здійснене на документах, які підтверджують зобов`язання боржника. В основі вчинення цієї нотаріальної дії знаходиться факт безспірності відповідальності боржника. Тому вчинення виконавчого напису – це не вирішення спору між кредитором та боржником, а підтвердження безспірності зобов`язань боржника.
Оскільки вчинення виконавчого напису нотаріусом є одним з видів позасудового захисту прав кредитора, а безпосередньо виконавчий напис нотаріуса є виконавчим документом відповідно до пункту 2 частини 1 статті 3 Закону України «Про виконавче провадження», кредитор після вчинення нотаріусом виконавчого напису має право звернутися до органів державної виконавчої служби або до приватного виконавця з метою примусового стягнення заборгованості за кредитом.
При цьому нотаріус вчиняє нотаріальні дії від імені держави, тому в нього не можуть бути спільні чи однорідні права і обов`язки з особами, які звернулися до нього, або з особами, які вирішили, що їх права порушені нотаріальними діями. Це суперечить правовому статусу нотаріуса, визначеному у статтях 1, 9 Закону № 3425-ХІІ.
При стягненні за виконавчим написом нотаріуса боржник не позбавлений права на захист своїх прав. Стягнення провадиться в рамках виконавчого провадження, яке дозволяє боржнику користуватися правом захисту, в тому числі судового. Предметом позову в таких справах є спір про право, зокрема позивач заперечує наявність у нього суми заборгованості перед кредитором, яка вказана у виконавчому написі.
Таким чином, позов про визнання виконавчого напису про стягнення заборгованості за кредитним договором таким, що не підлягає виконанню, стосується кредитних правовідносин. У випадку пред`явлення такого позову споживачем фінансових послуг підлягає застосуванню положення частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів», що узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, зробленим у постанові від 26 лютого 2020 року при розгляді справи №643/2870/18 (провадження 61-4126св19).
У справі, яка переглядається, ОСОБА_1 як споживач, що звернувся до суду з позовом про захист своїх прав, звільнена від сплати судового збору за подання позовної заяви, апеляційної та касаційної скарг.
Суд першої інстанції не врахував наведеного та безпідставно поклав на позивача обов`язок зі сплати судового збору і необґрунтовано визнав її позов неподаним та повернув його.
У пункті 55 рішення у справі «Креуз проти Польщі» («Kreuz v. Poland») від 19 червня 2001 року Європейський суд з прав людини (далі – ЄСПЛ) підкреслив, що обмеження, накладене на доступ до суду, буде несумісним із пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не переслідує законної мети або коли не існує розумної пропорційності між застосованими засобами та законністю цілі, якої прагнуть досягти.
Відповідно до ст.55 Конституції України, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободу від порушень і протиправних посягань.
За правилом ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Суд першої інстанції порушив вищенаведені норми процесуального права та викладені в рішеннях ЄСПЛ загальні засади судочинства стосовно права особи на доступ до суду й обґрунтованості судового рішення, у зв`язку з чим дійшов передчасного висновку про визнання неподаною і повернення позовної заяви.
Оскаржувана ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням вищенаведених норм процесуального права та перешкоджає подальшому провадженню у справі.
У зв`язку з допущеними судом першої інстанції порушеннями норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання про відкриття провадження по справі, оскаржуване судове рішення необхідно скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 379 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу представника позивачаОСОБА_1 -адвоката Зайки Павла Костянтиновича задовольнити.
Ухвалу Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 червня 2021 року про повернення позовної заяви ОСОБА_1 - скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст постанови виготовлено 07 жовтня 2021 року.
Головуючий:
Судді: